Справа № 358/737/26  Провадження № 3/358/341/26   	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Богуслав 

Суддя Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С., за участю особи, у відношенні якої складений адміністративний протокол ОСОБА_1 , розглянув справу, яка надійшла з ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, зареєстрований: АДРЕСА_1 ,- 
-за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В : 

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 858429 від 28.02.2026, ОСОБА_1 27.02.2026 о 10:45 в АДРЕСА_2 , за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_2 висловлювався на її адресу брутальними словами, чим була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.
За вказані дії у відношенні ОСОБА_1 був складений адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
В судовому засіданні 24.04.2026 ОСОБА_1 свою вину не визнав та зазначив, що перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27.02.2026 він приїхав у м.Богуслав у короткотривалу відпустку та мав намір провести час із дочкою, про що повідомив її матір – ОСОБА_2 . Остання повідомила, що дитини хворіє та в подальшому перестала відповідати на його дзвінки та повідомлення. Він із знайомим проїхав в с.Хохітва за місцем мешкання колишньої дружини, щоб подивитися де саме перебуває його дочка. Він проїхав повз двору. При цьому не зупинявся біля будинку та із ОСОБА_2 він не розмовляв та не висловлювався на її адресу нецензурною лайкою.
В даному судовому засіданні ОСОБА_1 було заявлено клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 який 27.02.2026 їздив разом із ним в с.Хохітва.
У зв`язку із невизнанням вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом було відкладено розгляд справи на 05.05.2026 14:00 для виклику потерпілої ОСОБА_2 та свідка.
В судове засіданні 05.05.2026 потерпіла ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Заяв, клопотань про відкладення від неї не надходило. 
Судом, з урахуванням думки ОСОБА_1 та вимог КУпАП протокольно постановлено проводити судовий розгляд за даною явкою.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначив, що 27.02.2025 він разом із ОСОБА_1 їздили в с.Хохітва за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_1 . Останній перебував за кермом, а він (свідок ОСОБА_4 ) перебував на передньому пасажирському сидінні. Вони проїхали повз двору будинку, де проживає колишня дружина ОСОБА_1 із дитиною. На подвір`ї він нікого не бачив. ОСОБА_1 машину не зупиняв та із ОСОБА_2 не розмовляв. В подальшому вони повернулися в м.Богуслав.
Вислухав пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка, вивчив матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суд в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.
На підтвердження вини ОСОБА_1 суду надані: протокол про адміністративне правопорушення, заява ОСОБА_2 від 27.02.2026. 
ОСОБА_1 зазначив, що 27.02.2026 особисто не бачив колишню дружину та не розмовляв із нею.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.
Отже, домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
З наявних у справі доказів, зокрема пояснень сторін вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 звернулася до ВП №2 із заявою від 27.02.2026, в якій зазначила, що ОСОБА_1 останнім часом вчиняє щодо неї психологічне насильство, 27.02.2026 о 10:45 приїхав до її будинку, висловлювався брутальними словами, погрожував відібрати дитину та просить винести терміновий заборонний припис. 
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_2 висловлювався на її адресу брутальними словами, чим була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.
Так, протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.
При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.
Отже, особа, яка складала протокол, повинна ретельно з`ясувати обставини події (конфлікту) у обох учасників, відшукати можливих свідків події та, у сукупності зі з`ясованими обставинами та здобутими доказами на їх підтвердження, визначитися чи дії особи завдали шкоди психічному здоров`ю, чи могли завдати таку шкоду, а також чи такі дії чинили психологічне або фізичне насильство.
Сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Тобто, обов`язок довести наявність ознак домашнього насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.
Водночас, протокол про адміністративне правопорушення, як і долучені до нього докази не вказують на наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Так, протокол не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні, оскільки відсутнє посилання на те, що дії були вчинені умисно з метою заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої та не зазначено, які наслідки настали, в чому конкретно полягає ця шкода.
Оцінка ризиків співробітником поліції не проводилася, відомості про винесення у відношенні ОСОБА_1 термінового заборонного припису матеріали справи не містять.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого, наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.
Однак, в ході розгляду справи даної справи не встановлено обставин, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_1 , направлені на здійснення психологічного насильства, якими останній навмисно б спричиняв емоційну невпевненість та завдавав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .
Разом з цим, суд враховує, що сам лише факт наявності між учасниками справи сварки, конфлікту, непорозумінь не може свідчити про вчинення домашнього насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Таким чином, конфліктна ситуація, навіть між особами, визначеними Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», сама по собі не може свідчити про факт скоєння насильства.
Насильство у родині будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.
За матеріалами даної справи, доказів, які б безумовно свідчили про вчинення ОСОБА_1 у відношенні ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру, матеріали справи не містять, що не дає суду підстави дійти переконання про винуватість ОСОБА_1 .
За таких обставин, відсутні підстави для висновку, що у ОСОБА_1 був наявний умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Сам по собі конфлікт між колишнім подружжям з приводу побачень з дитиною, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, які інкриміновані ОСОБА_1 .
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. 
Керуючись ст.ст. 7, 173-2, 245, 247, 256, 278, 280 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В : 

Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, - закрити на підставі ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного суду подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Повний текст постанови складений 06.05.2026 о 16:00. 

Головуючий: суддя 	Г. С. Лебединець