печерський районний суд міста києва

Справа № 757/49828/25-ц 
пр. № 2-5691/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Яндульського Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі.
У жовтні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», в якому просив визнати дії відповідача такими, що порушують його права як споживача, зобов`язати відповідача поновити його право на розпорядження грошовими коштами, повернути безпідставно списані суми з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 28 834, 99 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ КБ «Приватбанк» 18 червня 2025 року здійснив безпідставне списання з рахунку позивача 5 695,80 грн, призначених для зарахування пенсії, без його згоди, без рішення суду та без наявності законних підстав для такого стягнення, грубо порушивши його права як споживача банківських послуг, зокрема право на вільне розпорядження власними коштами. Такі дії банку, на його думку, є незаконними та призвели до порушення його прав та заподіяння йому моральної шкоди. У зв`язку з цим позивач просить суд повернути безпідставно списану суму з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, а також стягнути компенсацію моральної шкоди.
Представник відповідача АТ «КБ «Приватбанк» подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що списання коштів у сумі 5 695,80 грн з рахунку позивача 18 червня 2025 року було здійснено правомірно на підставі запиту Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про повернення помилково нарахованих та профінансованих коштів за період з 01 травня 2023 року по 30 квітня 2024 року. Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що банк діяв відповідно до пункту 19 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги, затвердженого Постановою КМУ № 1596, а також приписів статті 1071 Цивільного кодексу України, які дозволяють банку списувати кошти з рахунку клієнта без його додаткового розпорядження у випадках, встановлених законом. Крім того, позивач, підписавши Анкету-заяву та приєднавшись до Умов і Правил надання банківських послуг, погодився на можливість здійснення таких операцій. На думку банку, позивач має оскаржувати дії Пенсійного фонду щодо повернення субсидії, а не правомірні дії банку, який лише виконав вимогу державного органу, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відповіді на відзив, позивач заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві, посилаючись на те, що кошти на рахунку є пенсійними виплатами, які мають особливий правовий статус і не підлягають безпідставному стягненню на підставі запиту Пенсійного фонду без належного підтвердження. Банк не довів правомірність своїх дій, не надав суду оригіналів документів, а також порушив права споживача на вільне розпорядження коштами та захист від недобросовісних дій банку. Позивач звертає увагу на те, що оскаржувати дії Пенсійного фонду він може окремо, а банк як виконавець списання несе самостійну відповідальність за незаконне списання.
ІІ. Процесуальні дії і рішення.
09 жовтня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 10 жовтня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
13 жовтня 2025 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху.
20 жовтня 2025 року за допомогою системи Електронний суд від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.
22 жовтня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання.
05 листопада 2025 року від представника відповідача АТ «КБ «Приватбанк» Мужевської Є.Л. через Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву.
06 листопада 2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.
10 листопада 2025 року та 11 листопада 2025 року від позивача ОСОБА_1 через Електронний суд надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
13 листопада 2025 року позивачем ОСОБА_1 направлено заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
13 листопада 2025 року представник відповідача АТ «КБ «Приватбанк» Мужевська Є.Л. через Електронний суд направила заяву додаткові пояснення на позовну заяву.
20 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 через Електронний суд подав до суду заяву, у якій просив залишити заяву представника відповідача від 12 листопада 2025 року без розгляду.
15 грудня 2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про виправлення описки.
22 січня 2026 року на адресу суду надійшов запит від Секретаріату Уповноваженого з прав людини про надання інформації щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про виправлення описки.
28 січня 2026 року судове засідання було зняте з розгляду, у зв`язку із зайнятістю судді у розгляді судової справи № 757/2777/26-к.
02 лютого 2026 року судом було надано відповідь на запит Секретаріату Уповноваженого з прав людини від 22 січня 2026 року.
09 березня 2026 року від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Мужевської Є.Л. надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату.
10 березня 2026 року у судовому засіданні, після заслуховування думки позивача, було оголошено перерву у судовому засіданні.
14 травня 2026 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
18 травня 2026 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про незалучення Яндульського Д.В. до участі у розгляді справи у суді як представника відповідача.
15 травня 2026 року та 21 травня 2026 року від позивача надійшла скарга стосовно розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві.
Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Яндульський Д.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, заслухавши пояснення позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
03 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського рахунку, відкрито рахунок № НОМЕР_1 на підставі анкети-заяви від 03 квітня 2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Згодом ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21 лютого 2020 року, Заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги «Картка для виплат» від 21 лютого 2020 року, Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 29 листопада 2023 року, Заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги «Картка для виплат» від 29 листопада 2023 року, Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 29 листопада 2023 року.
17 червня 2025 року на адресу АТ КБ «Приватбанк» надійшов запит Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із вимогою повернути помилково зараховані кошти на рахунок ОСОБА_1 за період з 01 травня 2023 року по 30 квітня 2024 року в сумі 5695,80 грн. 
18 червня 2025 року кошти були повернуті на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в повному обсязі, що підтверджується копією платіжної інструкції № 25269PBNKI0164310001 від 18 червня 2025 року.
На звернення ОСОБА_1 від 19 червня 2025 року щодо повернення коштів, АТ КБ «Приватбанк» надало відповідь від 17 липня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250619/55223.
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.
Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Встановлено, що 03 квітня 2019 року позивачем підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В подальшому позивач додатково підписав заяви та анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Підписанням Анкети-заяви позивач приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», розміщених в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документу, та погодився, що ця анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг, а також зобов`язувався знайомитись самостійно зі змінами Умов і Правил надання банківських послуг на офіційному сайті банку за посиланням https://privatbank.ua/terms.
Умови і Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила або Договір) - договір приєднання, який укладається в порядку, встановленому статтею 634 Цивільного кодексу України, а саме: публічна його частина встановлена Банком та розміщена в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms. Цей Договір може бути укладений лише шляхом приєднання Клієнта до Договору: підписання ним Заяви про приєднання до відповідного підрозділу Договору про послугу (індивідуальна частина Договору або Заява про приєднання).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В силу частини першої ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до п. 1.1.2.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла станом на дату зазначеної позивачем операції 18 червня 2025 року, Клієнт зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, визначені цим розділом Умов та Правил, та розділом Умов та Правил про надання відповідної послуги, до якого Клієнт приєднався шляхом підписання Заяви про приєднання 
Відповідно до п. 1.1.2.1.5. Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла станом на дату зазначеної позивачем операції 18 червня 2025 року, в разі помилкового зарахування коштів на рахунок Клієнта, виникнення будь-яких інших обставин, які призвели до помилкової видачі Банком Клієнтові коштів, в т.ч., але не виключно, в АТМ тощо, Клієнт зобов`язаний повернути такі кошти і доручає Банку, в дату виявлення Банком таких обставин, здійснити списання грошей з рахунка Клієнта в розмірі помилково зарахованих (чи помилково виданих), в тому числі за рахунок кредитного ліміту шляхом оформлення відповідної платіжної інструкції. При цьому Клієнт уповноважує Банк підписати таку платіжну інструкцію від імені Клієнта.
Так, відповідно до статті 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
З огляду на зазначене, банк має право списувати кошти не лише за дорученням клієнта, а і зокрема у випадках, встановлених законом.
Пунктом 19 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 за № 1596 (далі - Порядок № 1596) встановлено, що помилково зараховані на поточні рахунки суми пенсій та грошової допомоги зараховуються в рахунок наступних виплат або за вимогою органів Пенсійного фонду та органів соціального захисту населення повертаються на рахунки, з яких проводилося фінансування.
Встановлено, що грошові кошти у розмірі 5 695,80 грн з картки позивача НОМЕР_2 було списано АТ КБ «Приватбанк» 18 червня 2025 року на вимогу органу Пенсійного фонду з метою їх повернення, з рахунку ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_3 , отримувач - Пенсійний фонд України, призначення платежу - "Повернення коштiв за запитом 0400-010404-8/113620 ВК 250617PBNKI000000091185 ОСОБА_1 НОМЕР_4 ".
Таким чином, списання коштів відбулось на підставі вимоги органу Пенсійного фонду України, відповідно до п. 19 Порядку № 1596, отже, у діях банку відсутнє порушення прав та інтересів позивача, оскільки він діяв згідно з вимогами чинного законодавства України. 
За таких обставин, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вбачається, що позивачем у даній справі не надано належних та допустимих доказів про порушення його прав та інтересів з боку відповідача, а повернення коштів Пенсійному Фонду України було проведено банком правомірно на підставі листа Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області від 16 червня 2025 року у порядку, передбаченому законом.
Суд зазначає, що банк у спірних правовідносинах діяв виключно як платіжна установа відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», внутрішніх правил та нормативних вимог щодо здійснення переказів. 
Таким чином дії банку щодо списання та перерахування коштів суд вважає правомірними, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Стосовно позовної вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої, другої ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу, дійшла висновку щодо можливості застосування положень статті 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює окремі види зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Таким чином, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимог про відшкодування списаних коштів. Оскільки суд встановив правомірність дій банку та надано докази того, що кошти, списані з рахунку ОСОБА_1 , не були у користуванні банку, а були перераховані на рахунок Пенсійного фонду України за відповідною вимогою органу Пенсійного фонду України, суд вважає за належне відмовити у задоволенні такої вимоги.
Щодо стягнення моральної шкоди
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
У пункті 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Відповідно до п. 3 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших немайнових явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відшкодування моральної шкоди здійснюється у випадку з`ясування наступних обставин: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Враховуючи вищенаведене, в даному випадку відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, за відсутності всіх обов`язкових складових для такого відшкодування, оскільки відсутні ознаки неправомірності дій з боку банку, оскільки повернення коштів здійснювалось за вимогою Пенсійного фонду України та на рахунок Пенсійного фонду України. 
Натомість позивачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами неправомірність дій/бездіяльності відповідача, факт настання моральних страждань або втрат немайнового характеру, причинно-наслідковий зв`язок між діями/ бездіяльністю відповідача та настанням моральних страждань, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Відповідно до п. 5 частини першої ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Позивачем не обґрунтовано наявність у банківських послугах щодо використання картки для виплат недоліків чи інших порушень, які б мали бути підставою для відшкодування відповідачем майнової та моральної шкоди. Повернення банком коштів з рахунку позивача на рахунок Пенсійного фонду відбувалось на підставі п. 19 Порядку № 1596 за вимогою органу Пенсійного фонду, відтак, за даних обставин відсутні недоліки у наданні банком банківських послуг.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Суддя І. В. Литвинова