ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/9297/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. – головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
секретар судового засідання – Руда Г. В., 

за участю представників:
позивача – не з`явилися, 
відповідача – Долженка Ю. В. (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 (колегія суддів: Михальська Ю. Б. – головуюча Мальченко А. О. Тищенко А. І.) та рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 (суддя Зеленіна Н. І.) у справі

за позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм"
про стягнення 1 582 324,22 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи

1.1. Державне підприємство "Медичні закупівлі України" (далі – ДП "Медичні закупівлі України") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" (далі – ТОВ "Дойч-Фарм") про стягнення 1 582 324,22 грн штрафу.

1.2. Позовні вимоги ДП "Медичні закупівлі України" мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 в частині надання сканованої копії реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством охорони здоров`я України для кожного виду продукції, що постачається. Тому ДП "Медичні закупівлі України" нарахувало відповідачу на підставі пункту 8.3.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 штраф у розмірі 20 % від ціни договору, вказаної у специфікації.

2. Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у справі № 910/9297/25, позов ДП "Медичні закупівлі України" задоволено частково. 

Вирішено стягнути з ТОВ "Дойч-Фарм" на користь ДП "Медичні Закупівлі України" 15 823,24 грн штрафу та 3028 грн витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог ДП "Медичні закупівлі України" відмовлено.

2.2. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ДП "Медичні закупівлі України", виходив із того, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 1 582 324,22 грн штрафу у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків, передбачених пунктом 5.1, підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024. 

При цьому суд зазначив, що згідно з пунктом 5.1, підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 сторони погодили зобов`язання відповідача надати реєстраційне посвідчення, всі наявні вкладки до нього (за наявності), що видається Міністерством охорони здоров`я України, для кожного виду продукції, яка постачається.

Проте суд установив, що станом на 17.02.2025 (закінчення терміну 60 календарних днів із дати укладення договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024) копію реєстраційного посвідчення відповідач не надав. 

Тому суд визнав обґрунтованими позовні вимоги ДП "Медичні закупівлі України" про стягнення з відповідача 1 582 324,22 грн штрафу, нарахованого на підставі підпункту 8.3.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 99 %, тобто до суми в розмірі 15 823,24 грн. Суд першої інстанції встановив, що відповідач отримав реєстраційне посвідчення 03.06.2025 (№/20873/01/01) за межами 60-денного строку, хоча заявка на реєстрацію лікарського засобу була зареєстрована 07.01.2025. 

Тобто, як зазначив суд першої інстанції, реєстраційне посвідчення було оформлено вже після закінчення строку, встановленого підпунктом 7.1.1 пункту 7 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 для його надання позивачу. 

Проте суд першої інстанції встановив, що процедура розгляду заявки на реєстрацію лікарського засобу та саме оформлення реєстраційного посвідчення не залежить від будь-яких дій відповідача, а здійснюється Міністерством охорони здоров`я України відповідно до механізму проведення державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів, застосування яких в Україні допускається тільки після такої реєстрації, передбаченої Порядком державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2005 № 376.

За висновком суду першої інстанції, вказані обставини незалежно від волі та дій відповідача об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань щодо своєчасного надання позивачу реєстраційного посвідчення за №/20873/01/01, у той час як ТОВ "Дойч-Фарм" невідкладно, після отримання такого посвідчення, надало його копію ДП "Медичні закупівлі України".

2.3. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, встановив, що відповідач допустив прострочення зобов`язання, тому позивач на підставі підпункту 8.3.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 правомірно нарахував штраф у розмірі 20 % від загальної ціни продукції.

Апеляційний господарський суд також погодився з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій на 99 %, тобто до суми в розмірі 15 823,24 грн. 

При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що процедура розгляду заявки на реєстрацію лікарського засобу та саме оформлення реєстраційного посвідчення не залежить від будь-яких дій відповідача, а здійснюється Міністерством охорони здоров`я України відповідно до механізму проведення державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів, застосування яких в Україні допускається тільки після такої реєстрації, передбаченого Порядком державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2005 № 376.

Тому, за висновком суду, відповідач не міг вплинути на строки розгляду заяви виробника, які фактично тривали більше трьох місяців (із 25.02.2025 до 03.06.2025). Як установив суд, згідно з додатковою угодою від 02.06.2025 № 2 до договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024, яка укладена сторонами в добровільному порядку, постачальник зобов`язаний поставити продукцію за договором у строк:

– партія № 1 – Юджіа Сунітініб (Сунітініб 12,5 мг), 225 428 капсул, до 31.07.2025 включно;

– партія № 2 – Юджіа Сунітініб (Сунітініб 12,5 мг), 210 952 капсул, до 30.01.2026 включно;

– партія № 3 – Юджіа Сунітініб (Сунітініб 12,5 мг), 407 610 капсул, до 31.08.2026 включно.

Відтак суд апеляційної інстанції виснував, що кінцеві строки поставки відповідачем товару за договором про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 станом на дату отримання реєстраційного посвідчення №/20873/01/01 на лікарський засіб Юджіа Сунітініб, капсули по 12,5 мг, не спливли. Водночас пунктом 8.2 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 вже передбачені штрафні санкції за порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу) продукції.

Апеляційний господарський суд зазначив, що стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час військового стану може призвести до негативних наслідків для господарської діяльності відповідача, який здійснює поставку лікарських засобів за кошти державного бюджету для виконання програм та здійснення централізованих заходів із охорони здоров`я в медичні заклади України. 

При цьому, за висновком суду, такі правовідносини підтримуються не шляхом застосування надмірних штрафних санкцій щодо суб`єкта господарювання, які можуть призвести до його банкрутства, а шляхом будь-якого посильного сприяння відповідному суб`єкту у своєчасному виконанні своїх зобов`язань із поставки необхідної державі продукції.

Суд апеляційної інстанції також установив, що позивач не надав доказів на підтвердження заподіяння йому збитків у зв`язку з порушенням відповідачем умов зазначеного правочину в частині своєчасного подання сканованої копії реєстраційного посвідчення на лікарські засоби.

Тому суд апеляційної інстанції, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, зазначив, що штраф у розмірі 20 % від загальної ціни продукції, закупленої за кошти державного бюджету на відповідний рік, є неспівмірним із наслідками порушення.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у справі № 910/9297/25, ДП "Медичні закупівлі України" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у справі № 910/9297/25 у частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позов ДП "Медичні закупівлі України" задовольнити повністю.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ДП "Медичні закупівлі України" зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права. Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Скаржник зазначає, що суди дійшли передчасного висновку про існування виняткових обставин, які стали підставою для зменшення розміру штрафних санкцій та часткового задоволення позовної заяви ДП "Медичні закупівлі України". Тому, на думку скаржника, застосування штрафних санкцій є обґрунтованим і не суперечить приписам цивільного законодавства. 

Скаржник, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду в подібних правовідносинах щодо застосування статей 7, 9, абзацу 2 статті 17, 27 Закону України "Про лікарські засоби", пунктів 5, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2005 № 902 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю якості лікарських засобів, що ввозять в Україну", підпункту 54 пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення експертизи реєстраційних матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 26.08.2005 № 426. 

3.3. ТОВ "Дойч-Фарм" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити касаційну скаргу ДП "Медичні закупівлі України" без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у справі № 910/9297/25 – без змін. Відповідач зазначає про правильне застосування судами положень статті 551 Цивільного кодексу України, тому, на думку ТОВ "Дойч-Фарм", безпідставними є доводи скаржника про неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, положень статті 551 Цивільного кодексу України.

4. Обставини справи встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 19.12.2024 за результатами проведення публічної закупівлі №-10-17-013544-a ДП "Медичні закупівлі України" (замовник) та ТОВ "Дойч-Фарм" (постачальник) уклали договір про закупівлю № 09/626-12/2024. 

4.2. Відповідно до пункту 1.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 постачальник бере на себе зобов`язання поставити замовнику фармацевтичну продукцію, асортимент, ціна та обсяг якої вказується у специфікації (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору, а замовник – прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим договором.

4.3. Згідно з додатком № 1 до договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 (з урахуванням змін, унесених додатковою угодою від 14.03.2025 № 1 до договору), продукцією, що постачається за цим договором, є фармацевтична продукція – Юджіа Сунітініб (Сунітініб 12,5 мг), виробник Юджіа Фарма Спешіелтіз Лімітед, Індія. Загальна ціна договору згідно з пунктом 3 додатку № 1 до договору складає 29 620 673,04 грн із ПДВ.

4.4. За змістом додаткової угоди від 02.06.2025 № 2 до договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за договором у строк:

– партія № 1 – Юджіа Сунітініб (Сунітініб 12,5 мг), 225 428 капсул, до 31.07.2025 включно;

– партія № 2 – Юджіа Сунітініб (Сунітініб 12,5 мг), 210 952 капсул, до 30.01.2026 включно;

– партія № 3 – Юджіа Сунітініб (Сунітініб 12,5 мг), 407 610 капсул, до 31.08.2026 включно.

4.5. Підпунктом 1.1.2 додаткової угоди від 02.06.2025 № 2 до договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 визначено, що попередня оплата за цим договором за обсяг продукції, закупленої за кошти державного бюджету 2024 року, здійснюється на строк до 30.08.2025 включно, але не більше ніж на 11 місяців від дати здійснення попередньої оплати замовником за договором.

4.6. Згідно з підпунктом 7.1.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 в разі, якщо на дату укладення цього договору продукція є незареєстрованою в Україні та не має реєстраційного посвідчення (крім випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством), постачальник зобов`язується належним чином зареєструвати продукцію в Україні та на підтвердження цього не пізніше ніж протягом 60 (шістдесяти) календарних днів із дати укладення цього договору (або не пізніше строку, передбаченого в пункті 5.1 цього договору, якщо цей строк настане раніше) надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, в порядку, визначеному цим договором, скановану копію реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством охорони здоров`я України для кожного виду продукції, що постачається.

У разі, якщо на дату укладення цього договору продукція є незареєстрованою в Україні та не має реєстраційного посвідчення (крім випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством), постачальник протягом 14 календарних днів із дати укладення цього договору зобов`язується надати замовнику копію поданої заяви про державну реєстрацію лікарського засобу та лист-прийняття такої заяви про державну реєстрацію лікарського засобу центром адміністративних послуг Міністерства охорони здоров`я України "Єдине вікно", а у випадку подання заяви про державну реєстрацію лікарського засобу в електронній формі – надати докази направлення такої заяви.

4.7. Відповідно до пункту 8.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 в разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають із цього договору, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.

4.8. У підпункті 8.3.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 сторони погодили, що в разі недотримання постачальником вимог підпунктів 7.1.1, 7.1.2 пункту 7.1 цього договору з постачальника, крім пені та/або штрафу, зазначених у пункті 8.2 цього договору, стягується штраф у розмірі 20 % від загальної ціни продукції, закупленої за кошти державного бюджету на відповідний рік.

4.9. Пунктом 7 додатку № 1 до договору (специфікації) унормовано, що відповідно до пункту 10.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 договір діє до 30.09.2026 включно, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, зокрема, в частині штрафних санкцій та поставки продукції, – до повного виконання.

4.10. Суди установили, що на виконання вимог договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 замовник виконав своє зобов`язання, а саме вніс попередню оплату за договором у сумі 7 911 621,09 грн. 

4.11. Виробник товару, який передбачений умовами договору (Юджіа Фарма Спешіелтіз Лімітед, Індія), звернувся до Міністерства охорони здоров`я України із заявою про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарського засобу. Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України надав висновок, відповідно до якого рекомендовано відповідний лікарський засіб (Юджіа Сунітініб, капсули по 12,5 мг) до державної реєстрації в Україні.

4.12. 03.06.2025 прийнято рішення про державну реєстрацію лікарського засобу, затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.06.2025 № 918.

4.13. 06.06.2025 оформлено реєстраційне посвідчення № UA/20873/01/01 на лікарський засіб Юджіа Сунітініб, капсули по 12,5 мг.

4.14. ДП "Медичні закупівлі України" звернулося до ТОВ "Дойч-Фарм" із претензією від 20.02.2025 № 05/765-02/2025, в якій просило відповідача сплатити, зокрема, штраф у розмірі 1 582 324,22 грн (7 911 621,09 грн х 20 %) за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання з надання сканованої копії реєстраційного посвідчення.

4.15. Як установили суди попередніх інстанцій, позивач у претензії зазначив, що визначений підпунктом 7.1.1 пункту 7 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 60-денний строк для надання сканованої копії реєстраційного посвідчення сплинув 17.02.2025.

4.16. Зазначена претензія залишена відповідачем без задоволення, тому ДП "Медичні закупівлі України" звернулося до суду з позовом до ТОВ "Дойч-Фарм" про стягнення 1 582 324,22 грн штрафу, передбаченого підпунктом 8.3.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги ДП "Медичні закупівлі України" про стягнення з ТОВ "Дойч-Фарм" 1 582 324,22 грн штрафу, передбаченого підпунктом 8.3.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024, за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання з надання сканованої копії реєстраційного посвідчення. 

5.4 Предметом касаційного перегляду є рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у справі № 910/9297/25 у частині відмови в задоволенні позову ДП "Медичні закупівлі України". 

5.5. Таким чином, касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень здійснюється лише в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. 

5.6. Суд першої інстанції, посилаючись на положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 99 %, тобто до суми в розмірі 15 823,24 грн. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду та залишив без змін рішення суду першої інстанції. 

5.7. Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у справі № 910/9297/25, ДП "Медичні закупівлі України" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ДП "Медичні закупівлі України" зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права. Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

5.8. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 

5.9. Зміст наведеної норми права свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.10. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 23.05.2023 у справі № 910/10442/21, від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.

5.11. Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 18.05.2023 у справі № 927/1177/21, від 04.04.2023 у справі № 902/311/22.

5.12. Скаржник зазначає, що суди дійшли передчасного висновку про наявність виняткових обставин, які стали підставою для зменшення розміру штрафних санкцій та часткового задоволення позовної заяви. На думку скаржника, застосування штрафних санкцій є правомірним та не суперечить приписам цивільного законодавства. 

Скаржник, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає про відсутність висновку в подібних правовідносинах щодо застосування статей 7, 9, абзацу 2 статті 17, 27 Закону України "Про лікарські засоби", пунктів 5, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2005 № 902 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю якості лікарських засобів, що ввозять в Україну", підпункту 54 пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення експертизи реєстраційних матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 26.08.2005 № 426. 

5.13. Дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд зазначає таке.

5.14. У справі, яка розглядається, предметом позову ДП "Медичні закупівлі України" є вимоги про стягнення штрафу за прострочення виконання договірних зобов`язань. Відтак спірні правовідносини врегульовані положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України. 

5.15. Тому, переглядаючи судові рішення, колегія суддів ураховує висновки, викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 (за позовом про стягнення пені та штрафу за прострочення виконання договірних зобов`язань), щодо застосування положень частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в зазначеній постанові сформулювала, зокрема, такі висновки:

"7.26. Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

7.27. З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

7.28. При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

7.29. Поряд з викладеним Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

…7.42. Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

7.43. Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22)".

5.16. Крім того, колегія суддів зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права. Подібний висновок викладений у постанові судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 920/437/22.

5.17. У справі, яка розглядається, суди встановили, що відповідач не міг вплинути на строки розгляду заяви виробника, які фактично тривали більше трьох місяців (із 25.02.2025 до 03.06.2025); стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час військового стану може призвести до негативних наслідків для господарської діяльності відповідача, який здійснює поставку лікарських засобів за кошти державного бюджету для виконання програм та здійснення централізованих заходів із охорони здоров`я в медичні заклади України; позивач не надав доказів на підтвердження заподіяння йому збитків у зв`язку з порушенням відповідачем умов вказаного правочину в частині своєчасного подання сканованої копії реєстраційного посвідчення на лікарські засоби.

Крім того, суд апеляційної інстанції, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, зазначив, що штраф у розмірі 20 % від загальної ціни продукції, закупленої за кошти державного бюджету на відповідний рік, є неспівмірним із наслідками порушення.

5.18. З урахуванням наведеного колегія суддів, ураховуючи висновки Верховного Суду щодо підстав та умов зменшення судом неустойки, яка підлягає стягненню за порушення господарського (договірного) зобов`язання за правилами статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також зважаючи на підстави та розмір нарахованої неустойки у спірних правовідносинах, обставини, якими обґрунтоване зменшення штрафних санкцій у спірних правовідносинах, вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій. 

5.19. Стосовно доводів скаржника про необхідність формування висновку щодо застосування статей 7, 9, абзацу 2 статті 17, 27 Закону України "Про лікарські засоби", пунктів 5, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2005 № 902 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю якості лікарських засобів, що ввозять в Україну", підпункту 54 пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення експертизи реєстраційних матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 26.08.2005 № 426, колегія суддів зазначає таке. 

5.20. У справі, яка розглядається, суди встановили прострочення відповідача, тому зазначили, що позивач на підставі підпункту 8.3.1 договору про закупівлю від 19.12.2024 № 09/626-12/2024 правомірно нарахував штраф у розмірі 20 % від загальної ціни продукції, закупленої за кошти державного бюджету на відповідний рік. Водночас суди дійшли висновків про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 99 %, тобто до суми в розмірі 15 823,24 грн, а тому частково задовольними позовні вимоги ДП "Медичні закупівлі України".

5.21. При цьому оскаржувані судові рішення переглядаються лише в частині відмови в задоволенні позову ДП "Медичні закупівлі України" у зв`язку із застосуванням судами положень статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

5.22. Водночас правовідносини, пов`язані із створенням, реєстрацією, виробництвом, контролем якості та реалізацією лікарських засобів, які унормовані, зокрема, Законом України "Про лікарські засоби", а також постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2005 № 902 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю якості лікарських засобів, що ввозять в Україну", Порядком проведення експертизи реєстраційних матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 26.08.2005 № 426, не охоплюються в цьому випадку змістом спірних правовідносин, урегульованих положеннями статей 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України. 

5.23. Зазначені обставини свідчать про відсутність у Верховного Суду підстав для формування висновку у цій справі щодо питання застосування наведених скаржником положень чинного законодавства. 

5.24. За таких обставин наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися після відкриття касаційного провадження.

5.25. За результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у межах доводів та вимог касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами попередніх інстанцій із правильним застосуванням норм матеріального права. Тому оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.

5.26. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень у цій справі. 

5.27. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1– 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу – без задоволення.

6.3. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Медичні закупівлі України" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/9297/25 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова 

Ю. Я. Чумак