Єдиний унікальний номер 725/3114/25 
Номер провадження 2/725/982/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.06.2026 
Чернівецький районний суд міста Чернівців у складі: 
Головуючий суддя - Галичанський О.І.,
секретар судових засідань - Тарновецька Х.Ю.,
за участю представників сторін, 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса : АДРЕСА_2 ), третя особа – Служба у справах дітей Чернівецької міської ради ( м.Чернівці , площа Центральна , 9) про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні,-
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. В обгрунтування позовної заяви зазначає, що 07 лютого 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований ВДРАЦС Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №103. Від даного шлюбу народились діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
24.12.2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/9659/14 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу мати дітей почала перешкоджати його спілкуванню та вихованню дітей і 25.02.2022 року виїхала у Сполучені Штати Америки разом з дітьми без згоди батька.
Стверджує, що відповідачка не надає позивачу можливості приймати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, відмовляється повертатись з дітьми в Україну, не надає можливості спілкуватись з дітьми у режимі відеозв?язку через засоби мобільного зв?язку. Також не надає можливості спілкуватись з дітьми в Україні мотивуючи це тим, що в Україні триває війна. 
Вказує, що позивач має зареєстроване місце проживання у Федеративній Республіці Німеччині (місто Реклінгхаузен) , де безперешкодно може проводити з дітьми літні канікули .
Такими діями , на думку ініціатора звернення , відповідачка порушує не тільки право батька на спілкування з дітьми, а й свідомо порушує права дітей на особисте побачення та контакти з батьком та істотно порушує принцип рівності прав і обов?язків батьків щодо виховання дітей.
Стверджує, що 05.09.2022 року та 27.02.2025 року на адресу Служби у справах дітей позивачем була направлена заява про визначення графіку спілкування батька з дітьми. Однак графік спілкування батька з дітьми не був визначений, оскільки, як зазначила служба, діти разом з матір?ю знаходяться за кордоном.
Позивач також звертався до Міністерства юстиції України з заявою про сприяння повернення дітей відповідно до Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей та до Посольства США у Польщі з заявою на отримання неімміграційної візи до США. Однак у видачі візи було відмовлено .
Враховуючи вищевикладене, уточнивши позовні вимоги просив суд:
-усунути позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей: доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-зобов?язати відповідачку ОСОБА_8 не перешкоджати перебуванню дітей з позивачем за місцем його проживання впродовж суботи з 10:00 ранку до 20:00 год. вечора неділі , безперервно ( дві доби) кожного першого та третього тижня місяця;
- зобов?язати відповідачку не чинити перешкоди виїзду з позивачем дітей під час канікул для їх відпочинку та оздоровлення щорічно з 15 липня по 15 серпня кожного року, у тому числі для відпочинку у Федеративній Республіці Німеччина за місцем проживання позивача ( АДРЕСА_3 );
- зобов`язати відповідачку не перешкоджати безперешкодному спілкуванню дітей з позивачем на святкуванні новорічних свят з 31 грудня до 3 січня (один раз на два роки) за місцем проживання позивача в Україні, у тому числі за місцем проживання позивача у Федеративній Республіці Німеччина (місто Реклінгхаузен, Рьонтгенштрасе, 4);
- зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 організувати та не чинити перешкод спілкуванню позивача ОСОБА_3 з дітьми: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами мобільного зв`язку (відеозв`язку) щоденно з 19:00 години до 21:00 години (у зручний для дітей та батька час);
- стягнути з відповідачки судові витрати.
У судовому засіданні представник позивача просив задовільнити позовні вимоги. Підтримав обставини , викладені у відповіді на відзив.
Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав його необгрунтованості. Подала до суду відзив на позовну заяву та вказала , що згідно заяви ОСОБА_3 до Міністерства юстиції США, вбачається, що позивач не був проти виїзду дітей з матір`ю за кордон, про що сам зазначав в пункті IV заяви. Крім цього, позивачем надано нотаріальну згоду на виїзд відповідачки разом із дітьми за кордон. Позивач у позовній заяві також вказує, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми та обмежує їх спілкування. Зазначене не відповідає дійсності, оскільки відповідач неодноразово повідомляла позивачу про можливість особистого спілкування з дітьми в США, а також ніяким чином не обмежує спілкування дітей з батьком за допомогою телефонного чи відеозв`язку та соцмереж. Позивачу пропонувались шляхи вирішення проблеми спілкування з дітьми. Враховуючи те, що ОСОБА_3 сам вказував на той факт, що може безперешкодно виїжджати за кордон, то останньому було запропоновано допомогу в швидкому оформленні візи до США, щоб позивач міг проводити з дітьми час після школи та під час канікул. Перебування дітей в США сприяє їх найкращим інтересам, а самі вони в захваті від проживання там та не бажають наразі повертатись в Україну. Відповідач не проти спілкування дітей з батьком, не обмежує їх спілкування в онлайн-режимі чи за допомогою телефонного зв`язку. Так позивач спілкується із 16-ти річною донькою за допомогою телефонного зв`язку, однак у 7-ми річного сина відсутній наразі особистий телефон. Окрім того, відповідач неодноразово пропонувала позивачу бачитись з дітьми в США, коли він приїде, в будні дні – після школи (від 15:25 до 20:00 год), під час канікул. Щодо вимоги не перешкоджати у спілкуванні позивача з дітьми за місцем його проживання впродовж суботи з 10 ранку та неділі до 20 вечора (дві доби) кожного першого та третього тижня та вимоги надати можливість безперешкодно спілкуватися із дітьми на святкування новорічних свят з 31 грудня до 3 січня відповідачка вважає, що дані вимоги є беззмістовними, оскільки дорога в одну сторону до міста Реклінгхаузен, де проживає позивач займатиме від 18 до 22 години (13-16 годин літаком та 5-6 годин в авто) та до міста Заліщики ,де зареєстрований позивач від 23 годин (15 годин літаком та 8 годин в авто). Окрім того, відповідач і не чинить жодних перешкод у даному спілкуванні, а також у можливості відпочинку дітей влітку із батьком, однак позивач жодного разу не намагався організувати дітям можливість трансферу до його місця проживання та повернення до постійного місця проживання в США.
Враховуючи наведене , стверджує, що наявність добровільного письмового дозволу на виїзд дітей, поінформованість батька про місце їх проживання, відсутність фактичних перешкод у спілкуванні та невмотивованість звернення до суду — свідчать про безпідставність позовної заяви. 
Представник третьої особи у судове засідання не з’ явилася. Надала заяву про розгляд справи за їх відсутності .
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі фактичні обставини та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст.5 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Відмова особі у праві доступу до правосуддя є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, у відповідності до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого будь-якого проти нього кримінального обвинувачення.
Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб , який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.12.2014 розірвано.
У даному шлюбі народилася донька ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11-12).
Як свідчать матеріали справи та дані обставини не заперечуються сторонами, що на час розгляду справи у суді відповідачка разом з донькою ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сином ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають у США.
Позивач проживає у Федеративній Республіці Німеччина .
Виїзд дітей за кордон був здійснений за його письмовою згодою , яка посвідчена нотаріально. 
Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства" визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно статті 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У пункті 100 рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" (заява № 2091/13) та у пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383) зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі, у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, однак способи участі батька у вихованні дитини мають відповідати, в першу чергу, інтересам самої дитини з якнайкращим забезпеченням її фізичного, психологічного розвитку та дотримання режиму занять і відпочинку.
Як встановлено у ході розгляду справи по суті, між сторонами наявні спірні питання щодо порядку зустрічі батька з дітьми.
При цьому, як свідчать матеріали справи, діти проживають разом з матір`ю на території іншої держави, відвідують там заклади освіти.
Відповідач теж перебуває за межами України у країні, яка георграфічно є далеко віддаленою від місця проживання дітей.
Вказані обставини у своїй сукупності , свідчать про ускладнення чіткої організації та порядку визначення графіків побачень позивача з дітьми.
Судом взято до уваги той факт , що сторони по справі знаходяться за кордоном та вільні у зміні місця свого фактичного проживання чи перебування.
Позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди у виїзді дітей до місця проживання відповідача у Німеччині та до України є такими , що ставлять під сумнів можливість їх реалізації з дотриманням прав дітей та їх інтересів.
Відповідно до матеріалів справи , діти проходять навчання у США , мають свої графіки навчального процесу та життєдіяльності. Перебування позивача у країні , яка є значно віддаленою від місця їх перебування , унеможливлює визначення чіткого плану побачень дітей з батьком та забезпечення якнайкращих інтересів дітей з дотриманням усталеного способу життя. 
Матеріали справи свідчать, що спілкування батька з дітьми є обмеженим з причин віддаленості місця їх перебування .
Доказів про те , що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми , матеріали справи не містять.
При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд не повинен надавати пріоритет інтересам батьків, а вирішувати спір, беручи до уваги передусім інтереси дитини з урахуванням конкретних обставин справи.
За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст.ст. 3,18 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Тобто, сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Діти не опитувались в судовому засідання, оскільки проживають з відповідачкою за кордоном, що підтверджували та визнавали сторони.
Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.
З огляду на вказане вище та враховуючи наявні матеріали справи, суд вважає за можливе часткового задовольнити позовні вимоги позивача та зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні позивача ОСОБА_3 з дітьми: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами мобільного зв`язку (відеозв`язку) щоденно з 19:00 години до 21:00 години (у зручний для дітей та батька час).
Такий спосіб участі забезпечить справедливий баланс між правами та обов`язками сторін, рівність таких прав і обов`язків по відношенню до дітей.
При вирішенні питання щодо часткового задоволення позову, суд також вважає за необхідне зазначити, що решта позовних вимог позивача , у зв`язку із обставинами перебування у різних країнах за межами території України , не підлягають задоволенню , оскільки не відповідають загальним засадам судочинства щодо реальності виконання судового рішення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 605 гривень 60 копійок. 
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статями 19, 141, 150-159 Сімейного Кодексу України, ст. 4, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги - задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 організувати та не чинити перешкоди у спілкуванні позивача ОСОБА_3 з дітьми: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами мобільного зв`язку (відеозв`язку) щоденно з 19:00 години до 21:00 години (у зручний для дітей та батька час).
В задоволенні решти позовних вимог- відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса : АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 гривень . 
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Надіслати представнику позивача та представнику відповідача копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному Законом, третій особі - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців     О. І.  Галичанський