Справа № 211/6232/25
Провадження № 2/211/676/26

РІШЕННЯ
іменем України

28 травня 2026 року м. Кривий Ріг 
Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Лебеженка В.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Строганової Е.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Трофименко Марини Володимирівни до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,-
ВСТАНОВИВ:

Адвокат Трофименко М.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2025 року №211/2171/25, провадження №2-н/211/357/25, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частики на 1/6 частку з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період часу з 23.01.2016 року по 20.03.2025 року ОСОБА_1 (далі за текстом – позивач) та ОСОБА_2 (далі за текстом відповідач) перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дочку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно судового наказу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2025 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. 02.05.2025 року державним виконавцем Довгинцівського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження. Позивач заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частини, оскільки вважає, що на його утриманні перебуває ще одна дочка – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої він сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), добровільно, без рішення суду. Крім того, зазначила, що з метою уникнення заборгованості, позивачем з березня 2025 року сплачуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 вже у розмірі 16, 67 %. Також вказує, що позивач має проблеми зі здоров`ям (остеохондроз, спондилоартроз, грижі міжхребцевих дисків, сколіоз). Наявність вказаних захворювань призводить до періодичного звернення за консультаціями до лікарів та проходження лікування, придбання ліків. У зв`язку з вищевикладеним, вважає, що за судовим наказом Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2025 року повинно бути зменшено розмір аліментів, що стягуються на користь відповідача з 1/4 частини до 1/6 частини.

Ухвалою суду від 08.08.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.40).
Не погоджуючись з пред`явленими позовними вимогами, від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що дочка ОСОБА_3 зареєстрована по АДРЕСА_1 , однак мешкає разом з нею по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 64 від 18.10.2025 року. Також зазначила, що позивач не долучив до позовної заяви будь-яких доказів про понесені витрати на лікування. Також зауважила, що проходження позивачем діагностичних досліджень та консультацій у лікарів, вважає періодичними у дуже великий проміжок часу. Позивачем додані документи про проходження обстеження у лікувальних закладах, а саме: діагностичний центр «Medikum-Mriya» від 16.01.2020 року; медичний центр «Медікум» від 30.08.2023 року; консультація у лікаря ОСОБА_6 від 21.08.2024 року та від 25.11.2024 року. Доданий запис на листі у клітинку від 29.11.2024 року не містить печатки та підпису лікаря. Додані позивачем довідки з місця роботи вказують тільки на те, що останній, маючи захворювання, на які посилається його представник, до даного часу продовжує працювати, що вказує на те, що захворювання малозначні та не вимагають тимчасового або постійного усунення від роботи згідно з медичними показаннями. Вважає, що позивач має задовільний стан здоров`я, оскільки останній візит до лікаря позивачем здійснювався 25.11.2024 року. Вважає, що враховуючи розмір заробітної плати позивача, наявність вказаних захворювань, які призводять до періодичного звернення за консультаціями до лікарів, не впливає суттєво на його матеріальний стан та не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. Вважає, що сплата аліментів на другу дитину від іншого шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. У зв`язку з вищевикладеним просила у задоволенні позовних вимог відмовити.
Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути за її та позивача відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. З позовними вимогами не погоджується в повному обсязі та вважає їх безпідставними, оскільки після ухвалення попереднього рішення матеріальний стан позивача не погіршився, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову у заявленому обсязі. 
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. 
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін дійшов до наступного висновку. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9).
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2025 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с 11).
07.04.2025 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 05.03.2025 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). 
На підставі вищевказаного судового наказу, 02.05.2025 року державним виконавцем Довгинцівського відділу ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Грінченко О.Л. було відкрито виконавче провадження №77969256 (а.с. 15).
Крім доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач має на утриманні доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 16).
На утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач сплачує аліменти у добровільному порядку у розмірі 1/6 частини від заробітку, що встановлено зі змісту позовної заяви та не спростовано іншими доказами по справі. 
Позивач працює, отримує заробітну плату, з якої утримуються аліменти, що вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 (а.с. 65-66), довідок про доходи (а.с.23, 25, 26, 61, 67). 
У квітні 2025 року позивачеві за місцем роботи було нараховано заробітну плату в сумі 19876,77 грн. (а.с.25).
У квітні 2026 року позивачеві за місцем роботи було нараховано заробітну плату в сумі 21749,32 грн., з яких: фактично отримано 9768,51 грн. (5284,32грн.+4484,19грн.), розмір утриманих аліментів становить 6978,46 грн., що підтверджуся копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 05.05.2026 (а.с.68).
Згідно висновку діагностичного центру «Medicum-Mriya» від 16.01.2020 року, дослідження медичного центру «Медікум» від 30.08.2023 року, позивач ОСОБА_1 має ознаки змін грудного відділу хребта у вигляді остеохондрозу, спондилоартрозу, вираженого кіфозу, грижі міжхребцевих дисків, сколіоз (а.с.17,18).
Згідно довідки сімейного лікаря ОСОБА_6 від 21.08.2024 року, позивач ОСОБА_1 звертався до лікаря з приводу лихоманки (а.с.21).
Згідно довідки сімейного лікаря ОСОБА_6 від 25.11.2024 року, позивач ОСОБА_1 звертався до лікаря з приводу спинного синдрому з іррадіацією болю (а.с.20).
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 вбачається, що останній лише раз на рік, а саме у 2022, 2023 та 2025 роках, перебував на нетривалих лікарняних (а.с. 61).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві (стаття 180 СК України), де на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу.
Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставині сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правиламист. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зазначив, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Обов`язок щодо доведення погіршення майнового стану з метою зменшення розміру аліментів покладається на позивача. Ненадання позивачем зазначених доказів є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.
Аналіз сімейного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього на утриманні, крім дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває ще й дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, позивач зазначив, що має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку із наявністю остеохондрозу, спондилоартрозу, грижі міжхребцевих дисків, сколіозу. Наявність вказаних захворювань призводить до періодичного звернення за консультаціями до лікарів та проходження лікування, придбання відповідних ліків. Зважаючи на вищевикладене, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за судовим наказом Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2025 року з 1/4 до 1/6 частини. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24) зазначено, що: «звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у другому шлюбі у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та суперечитиме її інтересам».
Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2024 року у справі № 591/6388/22 (провадження № 61-153св24) зробив висновок, що «позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на неповнолітнього ОСОБА_4 або які свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу сину; народження другої дитини у іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів».
При цьому діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2017/19, від 28 травня 2021року у справі № 715/2073/20.
Таким чином, у даному випадку саме позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі.
Однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про погіршення матеріального стану позивача, зокрема, зменшення його доходів за період після ухвалення судового наказу від 07.04.2025 року про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки як вбачається з довідок про його доходи у квітні 2025 року позивачеві за місцем роботи було нараховано заробітну плату в сумі 19876,77 грн., а у квітні 2026 року – в сумі 21749,32 грн., з яких: фактично отримано позивачем 9768,51 грн., а розмір утриманих аліментів становить 6978,46 грн., що таким чином свідчить про те, що його матеріальний стан на даний час не погіршився, та крім того, його матеріальне забезпечення значно перевищує загальну суму утримання його неповнолітніх дітей. 
При цьому суд звертає увагу на те, що на момент ухвалення судового наказу від 07.04.2025 року, позивач вже мав на утриманні дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, після ухвалення судового наказу від 07.04.2025 року про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сімейний стан позивача не змінився. 
Також, суд звертає увагу на те, що на момент ухвалення судового наказу від 07.04.2025 року, позивач вже мав вищезазначені захворювання, а таким чином стан його здоров`я не змінився, зокрема не погіршився. При цьому, доказів систематичного проходження лікування та придбання відповідних ліків, позивачем суду не надано. З наданої позивачем виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 вбачається, що останній лише раз на рік, а саме у 2022, 2023 та 2025 роках, перебував на нетривалих лікарняних.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.
Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.
Посилання позивача на ст. 183 СК України, якою визначено, що розмір аліментів на двох дітей складає 1/3, тобто по 1/6 розміру аліментів на кожну дитину, суд не приймає до уваги, оскільки предметом даного спору є зменшення розміру аліментів, що стягнуто на утримання однієї дитини, а не двох дітей. При цьому, у даній нормі, крім гарантованого мінімального розміру у вигляді половини заробітку (доходу) платника аліментів, законодавцем також визначено і максимальний розмір у вигляді десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Враховуючи, що позивач є працездатною особою, о здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і дітей, та повинен виконувати свій батьківський обов`язок з утримання дітей, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а підстави для задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів відсутні.
Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 19, 76-81, 89, 95, 141, 206, 247, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Трофименко Марини Володимирівни до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини – відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Лебеженко