КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 756/14309/24
номер провадження № 22-ц/824/4384/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва 05 листопада 2025 року /суддя Примак-Березовська О.С./
у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо», третя особа: Державна підприємство «Сетам» про визнання попереднього договору належним чином укладеним договором купівлі-продажу квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Локо», третя особа - ДП «СЕТАМ» про визнання попереднього договору належним чином укладеним договором купівлі-продажу квартири - відмовлено.
Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Локо» про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Локо» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 500 (двадцять тисяч п`ятсот) гривень. /т. 1 а.с. 206-208/
Не погоджуючись з додатковим рішенням, представник позивача - адвокат Невкритий В.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення скасувати та відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Локо» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що відповідачем не надано належних доказів фактичної сплати витрат на професійну правничу допомогу. Заявником надано лише договір про надання правничої допомоги та акти наданих послуг, водночас відсутні будь-які платіжні документи (платіжні доручення, квитанції, чеки тощо), які б підтверджували реальне понесення витрат.
Крім того, не надано детального опису робіт (наданих послуг) з зазначенням конкретного обсягу, характеру та часу виконання, що не відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Скаржник вважає, що заявлена сума 20 500 грн є необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи, обсягом і характером фактично виконаних адвокатом робіт.
Вказані обставини, на думку скаржника, свідчать про недоведеність фактичності, необхідності та розміру витрат, що є підставою для відмови у їх стягненні відповідно до ст. 137 ЦПК України, практики Верховного Суду та позиції Європейського суду з прав людини.
Не погоджуючись з апеляційною скаргою, представник відповідача - адвокат Побережник А.О. подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу адвоката Невкритого В.Ю. залишити без задоволення, а додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2025 року - без змін. На підтвердження позиції, викладеної у відзиві, представник відповідача посилається на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Локо» надало суду належні та допустимі докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги №17/01/25-ЛК від 17.01.2025 року з додатками, акти наданих послуг №1-5 та звіти щодо наданих послуг, які детально підтверджують обсяг, характер і вартість виконаних робіт. Загальна сума витрат у розмірі 20 500 грн є обґрунтованою, співмірною зі складністю справи, кількістю судових засідань, обсягом підготовлених процесуальних документів та часом, витраченим адвокатом. Відповідач наголошує, що для стягнення витрат на правничу допомогу не вимагається обов`язкової наявності платіжних документів на момент подання заяви, оскільки витрати підлягають відшкодуванню незалежно від факту їх фактичної сплати. Крім того, позивач не надав жодних доказів на підтвердження неспівмірності заявлених витрат, хоча такий обов`язок покладається саме на нього.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а додаткове рішення суду першої інстанції - залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» звернулось до суду із заявою про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат, заявник надав копію договору про надання правничої допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року, копію Акту наданих послуг №1 від 19 лютого 2025 року до Договору про надання правової допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року на суму 8 500 грн, копія Звіту №1 щодо наданих послуг від 19 лютого 2025 року, копія Акту наданих послуг №2 від 12 травня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року на суму 4 000 грн, копію Звіту №2 щодо наданих послуг від 12 травня 2025 року, копію Акту наданих послуг №3 від 19 червня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року на суму 3 000 грн, копію Звіту №3 щодо наданих послуг від 19 червня 2025 року, копію Акту наданих послуг №4 від 31 липня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року на суму 2 500 грн, копію Звіту №4 щодо наданих послуг від 31 липня 2025 року, копію Акту наданих послуг №5 від 23 вересня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року на суму 2 500 грн, копію Звіту №5 щодо наданих послуг від 23 вересня 2025 року.
Постановляючи оскаржене додаткове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 137 ЦПК України про те, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами з урахуванням умов договору, обсягу наданих послуг та їх вартості; ст. 141 ЦПК України про те, що у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача; ст. 270 ЦПК України про те, що суд може ухвалити додаткове рішення, якщо не було вирішено питання про судові витрати, а також практикою Верховного Суду щодо критеріїв реальності, обґрунтованості та співмірності витрат на правничу допомогу.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що надані ТОВ «Фінансова компанія «Локо» докази - договір, акти та звіти про надані послуги, є належними і достатніми для підтвердження факту та розміру витрат у сумі 20 500 грн, така сума є обґрунтованою, співмірною зі складністю справи, обсягом і часом виконаних робіт, а тому підлягає стягненню з позивача на користь відповідача у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані відповідачем докази підтверджують реальність, необхідність та обґрунтованість заявлених витрат. Розмір витрат у сумі 20 500 грн є співмірним зі складністю справи, тривалістю її розгляду та обсягом виконаної адвокатом роботи.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Локо» не надало доказів фактичної сплати витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат враховується вартість послуг, яка сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18, згідно з якою витрати на правничу допомогу підлягають стягненню незалежно від факту їх фактичної оплати на момент розгляду заяви, за умови підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості.
Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на відсутність детального опису наданих послуг. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано не лише договір про надання правничої допомоги, а й п`ять актів приймання-передачі наданих послуг та відповідні звіти, в яких зазначено періоди надання послуг, їх характер та вартість. Суд першої інстанції правильно встановив, що такі докази є достатніми для підтвердження обсягу виконаних робіт.
Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності заявлених витрат у розмірі 20 500 грн також є необґрунтованими. 
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг та часом, витраченим адвокатом. Судом першої інстанції вірно враховано, що справа розглядалася протягом тривалого часу, проводилося кілька судових засідань, представником відповідача готувалися процесуальні документи та здійснювалося постійне представництво інтересів клієнта. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заперечує проти їх стягнення (частина шоста ст. 137 ЦПК України), проте позивачем таких доказів не надано.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального права, дав належну оцінку поданим доказам та ухвалив законне і обґрунтоване додаткове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: