КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/2846/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026року   місто Київ
справа № 753/23914/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1  -ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кулика С.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:
В грудні 2024 року позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №10004348870 від 29 серпня 2021 року у сумі 27879,60 грн., що складається з:
8500 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту;
19379,60 грн. - сума заборгованості за відсотками.
В обґрунтування вимог посилався на те, що 29 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №10004348870, за умовами якого сума кредиту становить 8500 грн., строк надання кредиту 7 (календарних) днів, зі сплатою зниженою процентної ставки у розмірі 1,14% від суми кредиту за кожен день користування, стандартної процентної ставки - 2,14% від суми кредиту за кожен день користування.
Вказував, що відповідно до договору факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс», останній відступив фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі, у тому числі щодо кредитного договору №10004348870 від 29 серпня 2021 року.
Посилався на те, що після відступлення права грошової вимоги відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, а тому позивач, як новий кредитор, керуючись ст.ст.514, 1082, 1084 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в загальній сумі 27879,60 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №10004348870 від 29 серпня 2021 року у розмірі 27879,60 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2.подалаапеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що визначений розмір ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою за договором включає період, який виходить за межі строку кредитування.
Вказувала, що як вбачається з договору, сторони обумовили строк кредиту: 7 днів, тобто до 04вересня 2021 року, однак згідно розрахунку первісного кредитора, нарахування відсотків відбувалося після спливу строку кредитування, тобто після 04 вересня 2021 року. Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору про продовження строку кредитування після 04 вересня 2021 року матеріали справи не містять.
Зазначала, що згідно рішення суду було задоволено правничу допомогу в розмірі 4000 грн., що не змінює факту необґрунтованості витрат на правничу допомогу.
Вважає, що для адвоката дана справа є звичайним спором простої складності та не потребувала значного обсягу часу для підготовки та звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Окрім того, ознайомлення з матеріалами справи та складання позову не передбачають такого обсягу роботи та витрат, що зазначені у розрахунку, а тому витрати є неспівмірними зі складністю справи, а відтак повному відшкодуванню не підлягають.
26 січня 2026 року від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість. Вказував на те, що відповідно до п.2.5. договору кредитної лінії, кредит вважається погашеним в день отримання кредитодавцем коштів в погашення усієї заборгованості за кредитом. Таким чином, протягом всього строку кредитування нарахування відсотків відбувалося за базовою процентною ставкою, яка становить 2,14 %в день, що становить 181,9 грн.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №10004348870 від 29 серпня 2021 року у розмірі 27879,60 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором,а відтак наявні підстави для стягнення з останньої заборгованості за тілом кредиту та відсотками.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Нормою статті 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №88602.
Згідно з п.1.3. договору кредитної лінії №88602 для отримання кредиту позичальник подає заяву про надання кредиту. У разі позитивного рішення кредитодавця щодо надання кредиту, сторонами укладаються Спеціальні умови. Кредитодавець може відмовити у наданні кредиту без зазначення причин, при цьому повідомивши позичальника про відмову в особистому кабінеті. 
Відповідно до п.9.1. договору кредитної лінії №88602, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ITC, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет у порядку, передбаченому законодавством, у тому числі шляхом перевірки кредитодавцем правильності введення коду, направленого кредитодавцем на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС. 
29 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Спеціальні умови №10004348870 до договіру кредитної лінії №88602, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 8500 грн., строком на 7 календарних днів, зі сплатою процентної ставки - 1,14 % в день, базової процентної ставки - 2,14 % в день.
Вказаний договір та Спеціальні умови №10004348870 підписані електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, про що у них міститься відмітка.
Таким чином, позивачем доведено факт укладення 16 серпня 2021 року договору кредитної лінії №88602, а 29 серпня 2021 року укладення Спеціальних умов №10004348870до договору кредитної лінії №88602.
Підписавши вказани договір та Спеціальні умови №10004348870 до договору кредитної лінії №88602, відповідачдобровільно погодилася на визначені у них умови кредитування, взялана себе відповідні зобов`язання.
Факт перерахування коштів ОСОБА_1 підтверджується витягом з листа ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», з якого вбачається, що 29 серпня 2021 року о 13:37:35 на карту НОМЕР_1 перераховано 8500 грн. ІД транзакції - 016229111473.
Відповідно до договору факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, укладеного між фактором - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та клієнтом - ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс», останній зобов'язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі, а фактор зобов'язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав Додаток №1 до договору №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, згідно з відомостями якого від ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача за договором №10004348870 від 29 серпня 2021 року на суму 27879,60 грн. (8500грн. - тіло,  19379,60 грн. - відсотки).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість у загальному розмірі 27879,60 грн., яка складається з: 8500 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 19379,60 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Оскільки відповідач отримала кредит, що останньою не оспорюється та за відсутності доказів повернення кредитних коштів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 8500грн.заборгованості за тілом кредиту.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого розміру заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами, які нараховані поза межами строку кредитування, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1.1.2 Спеціальних умов №10004348870 від 29 серпня 2021 року, які є невід'ємною частиною договору кредитної лінії №88602 від 16 серпня 2021 року первинний строк кредиту - 7 календарних днів.
У пункті 2.1 Спеціальних умов сторони договору погодили наступний графік розрахунків: термін платежу - 05/09/21; сума кредиту - 8500 грн; проценти за користування кредитом - 678,30 грн., разом до сплати - 9178,30 грн.
В пункті 6.1. договору кредитної лінії №88602 сторони узгодили, що повернення кредиту і сплата відсотків за користування кредитними коштами здійснюватимуться у терміни, зазначені у Спеціальних умовах. Якщо відбулося продовження строку користування кредитом на підставі угоди про продовження, то строки сплати змінюються кредитодавцем і надаються позичальником в особистому кабінеті.
Відповідно до п.2.3. Спеціальних умов у випадку користування кредитом понад строк, встановлений Спеціальними умовами (за умови відсутності чинних угод про продовження) або угодами про продовження (у разі укладання), особливі умови, встановлені для позичальника програмою лояльності, втрачають силу, застосовується базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом (у разі наявності угоди про продовження - за період останньої угоди про продовження) підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою. При цьому, позичальник розуміє та погоджується, що застосування процентної ставки без знижки не можливо вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для позичальника, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах процентної ставки, передбаченої цим договором, а можливість отримання знижки забезпечена для позичальника лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №910/4518/16 було уточнено правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови Суду від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, вказавши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримані за кредитним договором кошти не повернула ні через 7 днів після укладення договору (Спеціальних умов), ні під час розгляду справи, а також сторонами не надано доказів на підтвердження пролонгації строку кредитного договору, зокрема угоди про продовження, яка може бути ініційована виключно позичальником.
Таким чином, в умовах кредитного договору сторони допустили можливість нарахування відсотків в межах строку кредитування, зокрема, у разі продовження строку дії кредитного договору. Проте жодні з наведених домовленостей не передбачали умови, за якою кредитодавець мав право нараховувати відсотки поза межами строку кредитування.
З огляду на вищезазначене, первісний кредитор мав право нарахувати відсотки, а позивач, відповідним чином, - пред`явити вимогу про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими за користування кредитними коштами, за період з 29 серпня 2021 року по 05 вересня 2021 року.
З розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» вбачається, що відсотки у розмірі 19379,60 грн. були розраховані за період з 29 серпня 2021 року по 21 грудня 2021 року. 
Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування(Спеціальними умовами), то колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ«ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості по відсотках у розмірі 678,30 грн., яка була нарахована в межах строку кредитування до 05 вересня 2021 року включно.
З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець після закінчення строку дії договору, який відповідачем продовжено не було, нараховував останній відсотки за користування кредитними коштами за кожен день користування.
Тобто кредитодавець фактично ототожнив відсотки за користування кредитними коштами з відсотками, які стягуються з боржника за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Таким чином, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 06 вересня 2021 року до 21 грудня 2021 року) слід відмовити.
Вищенаведеного суд першої інстанції не врахував, а відтак рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.
Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. та в суді апеляційної інстанції витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. за подачу відзиву на апеляційну скаргу.
На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані копії:договору про надання правової допомоги від 01 квітня 2024року, детального опису робіт (наданих послуг) в суді першої та апеляційної інстанції, акту про підтвердження факту надання правової допомоги від 16 вересня 2024 року та від 26 січня 2026 року.
Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України та пропорційності задоволених вимог колегія суддів вважає необхідним стягнути з:
відповідача на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 797,45 грн., витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 1975,20 грн. та понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 658,40 грн.;
позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2437,42 грн.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2  - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року -скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», місцезнаходження: місто Київ, вул. Авіаконструктора ІгоряСікорського, 8, код ЄДРПОУ 42649746 заборгованість по тілу кредиту у розмірі 8500 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 678 грн. 30 коп., судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції у розмірі 797 грн. 45 коп., витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 1975 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 658 грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», місцезнаходження: місто Київ, вул. Авіаконструктора ІгоряСікорського, 8, код ЄДРПОУ 42649746 на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2437 грн. 42 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: