Справа № 595/347/26
Провадження № 2-а/595/49/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 
м. Бучач
Бучацький районний суд Тернопільської області
В складі 
головуючого судді Содомори Р.О.,
при секретарі Присташ П.Р.,
з участю представника позивача Ковалівського Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,  

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до  ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення №3982 від 05.11.2025, за ч.3 ст.210 КУпАП.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 листопада 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову №3982, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності зазначено те, що позивач, будучи раніше визнаним обмежено придатним до військової служби, нібито не пройшов повторний медичний огляд (військово-лікарську комісію) до 05 червня 2025 року, чим порушив вимоги законодавства про військовий облік. Однак позивач з вказаною постановою не погоджується, вважає її протиправною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки жодного адміністративного правопорушення він не вчиняв, а обставини, покладені в основу оскаржуваної постанови, не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, на момент винесення постанови відсутні належні та допустимі докази того, що позивача було визнано обмежено придатним до військової служби у встановленому законом порядку, що є ключовою передумовою виникнення обов`язку проходження повторного медичного огляду. Таким чином, у діях позивача відсутні як подія, так і склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП. Зазначає, що у постанові не зазначено, коли, ким і на підставі якого висновку військово-лікарської комісії позивача було визнано обмежено придатним до військової служби до набрання чинності Законом № 3621-IX, що є ключовою передумовою застосування пункту 2 розділу II цього Закону, а також не наведено посилання на конкретний документ, яким така обставина підтверджується. Крім того, зазначає, що про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 16 березня 2026 року після отримання листа від Бучацького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області про відкриття відносно нього виконавчого провадження. До цього часу позивач не знав і не міг знати про винесення зазначеної постанови, оскільки її копія йому не вручалася, про розгляд справи його належним чином не повідомляли, а відтак він був позбавлений можливості своєчасно реалізувати право на її оскарження у встановлений законом строк. Після отримання вказаного листа позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката, який адвокатським запитом витребував копію оскаржуваної постанови. Копію постанови було отримано 18 березня 2026 року у відповідь на адвокатський запит. За таких обставин пропуск строку на оскарження постанови зумовлений причинами, що не залежали від позивача, а тому є поважним. У зв`язку з викладеним, прошу поновити строк на оскарження постанови, скасувати постанову №3982 від 05.11.2025, а провадження у справі закрити.
23 березня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби у мирний час та обмежено придатними у воєнний час, зобов`язані самостійно звернутися до відповідних ТЦК та СП за місцем їх перебування на військовому обліку для повторного проходження медичного огляду та зобов`язані були до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Цей обов`язок не розповсюджується на осіб з інвалідністю. Проте, як вбачається з матеріалів справи, інвалідність позивача документально підтверджена після 05.06.2025. Позивач (станом на момент вчинення адміністративного правопорушення) є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матеріалів справи про адміністративне правопорушення - визнавався непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним до військової служби у воєнний час, не мав статусу особи з інвалідністю на момент допущення адміністративного правопорушення, не користувався відстрочкою від призову на військову службу. Відповідно до норм законодавства, позивачем вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме: не пройдено повторний медичний огляд військовозобов`язаним, що був визнаний обмежено придатним до військової служби у воєнний час та не виконано обов`язок проходження повторного медичного огляду до 05.06.2025. Виходячи з викладеного та обставин справи, оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення винесена з дотриманням норм закону та не підлягає скасуванню. На підставі наведеного просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
06 квітня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд приймає в якості письмових пояснень у справі, поданих стороною позивача в порядку ст. 44 КАС України (в даній категорії справ, відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України, заявами по суті справи є позовна заява та відзив), згідно яких з поданим відзивом позивач не погоджується, вважає його доводи безпідставними та такими, що не спростовують обставин, викладених у позовній заяві. Відзив фактично зводиться до загального викладення норм законодавства про військовий обов`язок, мобілізацію та повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, однак не спростовує ключової для цієї справи обставини, а саме відсутності події та складу адміністративного правопорушення у діях позивача. Вирішальне значення для правильного розгляду справи має та обставина, що ОСОБА_1 31 березня 2025 року фактично пройшов військово-лікарську комісію, тобто ще до спливу визначеного законом строку до 05 червня 2025 року. Це прямо підтверджується Свідоцтвом про хворобу № 2025-0331-1344, з якого вбачається, що 31 березня 2025 року Бучацька територіальна позаштатна постійно діюча ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , за направленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.02.2025 № 526, провела огляд позивача з метою визначення придатності до військової служби. Більше того, за результатами вказаного огляду ВЛК прийняла постанову про придатність, відповідно до якої позивача визнано непридатним до військової служби. Отже, офіційний документ, оформлений у встановленому порядку самим уповноваженим органом системи ТЦК та СП, безпосередньо спростовує твердження відповідача про те, що позивач не пройшов повторний медичний огляд до 05 червня 2025 року. Таким чином, твердження, покладене в основу оскаржуваної постанови та повторене у відзиві, не відповідає фактичним обставинам справи. Якщо підставою притягнення до адміністративної відповідальності визначено саме не проходження повторного медичного огляду до 05 червня 2025 року, тоді наявність офіційного свідоцтва про проходження ВЛК 31 березня 2025 року повністю виключає наявність об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення. За таких обставин у діях позивача відсутні як подія, так і склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП. Просить долучити до матеріалів справи копію Свідоцтва про хворобу №2025-0331-1344, яке підтверджує, що 31.03.2025 ОСОБА_1 пройшов ВЛК за направленням ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Представник позивача, будучи присутнім у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, згідно поданого відзиву просить справу розглядати без участі представника відповідача.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, прийшов до наступного висновку.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Судом встановлено, що 05 листопада 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , винесено постанову № 3982 про адміністративне правопорушення, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн за наступних обставин. 04 листопада 2025 року о 09 год 00 хв ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель м. Бучач Чортківського району був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час звірки персональних даних було встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов військово-лікарську комісію, який був визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності цим законом, до 05 червня 2025 року по 28.10.2025 до моменту отримання ІІ групи інвалідності відповідно до посвідчення Серія НОМЕР_1 від 28.10.2025 з метою визначення придатності до військової служби. Враховуючи вище наведене, ОСОБА_1 своїми діями (бездіяльністю) порушив вимоги пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», а саме не пройшов військово-лікарську комісію, який був визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності цим Законом до 05.06.2025 з метою визначення придатності до військової служби. Враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, на нього накладено штраф у сумі 17000 грн.
Частиною 3 статті 210 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку вчинене в особливий період та тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Позивач є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ОСОБА_3 ), що вбачається із витягу з «Резерв+», в графі Постанова ВЛК та в графі дата ВЛК прочерки, дата уточнення даних 11.08.2025.
Згідно з копії витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 160/25/1976/В, номер рішення 160/25/1976/Р від 11.09.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 встановлено ІІ групу інвалідності з 11.09.2025.
Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась, та діє по теперішній час.
Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року за №2232-XII зі змінами (надалі - Закон №2232-XII).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).
Згідно ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Положеннями абз.4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: - допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; - призовники - особи, які взяті на військовий облік; - військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; - військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; - резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з п.2,4 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів, Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні:
- прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.
Отже, положеннями вищевказаних нормативно-правових актів встановлено обов`язок військовозобов`язаних громадян України проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби.
В силу ч. 5 ст. 33 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до оскаржуваної постанови, позивачу ставиться у вину те, що він не пройшов військово-лікарську комісію до 05.06.2025, будучи визнаним обмежено придатним до військової служби, чим порушив п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист».
Згідно із Законом України «Про внесення змін до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №4235-ІХ від 12.02.2025 (далі за текстом Закон №4235-ІХ) були внесені зміни до Закону №3621-IX та п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення викладено в новій редакції: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду». Закон України №4235-ІХ набрав чинності 15.02.2025.
Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2025 року № 519 внесенні зміни до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 зі змінами, зокрема абзац другий пункту 69 викладено в такій редакції: «Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію».
Системний аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що обов`язок з проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби покладається на громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності вказаним вище Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю).
Вказані громадяни зобов`язані до 05 червня 2025 року самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Тобто обов`язковою умовою для того, щоб стверджувати про наявність у громадянина України віком від 25 до 60 років обов`язку щодо повторного проходження ВЛК є наявність у такої особи попереднього висновку ВЛК, яким особу визнано обмежено придатною до військової служби.
Відповідач, на виконання ухвали суду від 23 квітня 2026 року, надав відповідь, у якій зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходив медичний огляд у ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 . За інформацією ІНФОРМАЦІЯ_4 документи щодо проходження медичних оглядів за минулі роки знищені як такі, строк зберігання яких закінчився. 
Доказів того, що до набрання чинності вищевказаним законом ОСОБА_1 було визнано обмежено придатним та на нього поширювався обов`язок проходити ВЛК до 05.06.2025, згідно п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» до постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не долучено та відповідачем суду не надано.
Разом з тим, представником позивача долучено до матеріалів адміністративної справи Свідоцтво про хворобу від березня 2025 року №2025-0331-1344, з якого вбачається, що 31 березня 2025 року Бучацька територіальна позаштатна постійно діюча ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 за направленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.02.2025 провела огляд з метою визначення придатності до військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . На підставі ст.16а, 61а графи ІІ Розкладу хвороб, графи – ТДВ – непридатний до військової служби.
Питання військово-лікарської експертизи вирішуються спеціальним законодавством, а саме - Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення).
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Тим же Положенням передбачено, що у разі мобілізаційних заходів постанова ВЛК дійсна протягом 12 місяців, тобто військовозобов`язаний може бути викликаний для проходження ВЛК через 12 місяців.
Тобто, оскільки ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби 31.03.2025, а постанова ВЛК про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду, суд приходить до висновку, що постанова від 05.11.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за те що він не пройшов ВЛК до 05.06.2026 є необґрунтованою, прийнятою без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню. 
Згідно вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Останній у справі, що розглядається, не довів правомірності свого рішення, яке оскаржує позивач.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Крім того, позивач просить поновити строк на оскарження постанови, обґрунтовуючи тим, що строк на оскарження постанови пропущений із поважних причин, оскільки про існування даної постанови йому не було відомо, копія постанови йому не вручалася та не надсилалася засобами поштового зв`язку. Про існування вказаної постанови він дізнався 16.03.2026 після надходження від Бучацького відділу ДВС у Чортківському районі Тернопільської області постанови про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови отримано 18.03.2026 у відповідь на адвокатський запит після звернення до Бучацького відділу ДВС у Чортківському районі Тернопільської області, що підтверджується супровідним листом відділу ДВС. Суд, бере до уваги пояснення позивача, враховує те, що процесуальний строк пропущений із поважних причин, оскільки позивач не знав про існування даної постанови, тому вважає, що строк на оскарження постанови підлягає поновленню.
Згідно з копії витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 160/25/1976/В, номер рішення 160/25/1976/Р від 11.09.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 встановлено ІІ групу інвалідності з 11.09.2025.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
У відповідності до абзацу 2 частини 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, у разі задоволення позовних вимог особи, яку звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави.
В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, судовий збір в розмірі 532,48 грн підлягає стягненню в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 .
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.8,9,10,20,47,77,90,132,139,210,211,241-246 КАС України, ст.ст.210,280,283,284 КУпАП, ст.19 Конституції України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити. 
Поновити строк на оскарження постанови №3982 від 05 листопада 2025 року, прийнятої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 , якою накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 грн.
Скасувати постанову №3982 від 05 листопада 2025 року, прийняту начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 , якою накладено на  ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 грнза вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Стягнути в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги у десяти денний строк з дня проголошення рішення суду. 

Суддя:	  	Р.  О.  Содомора