ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/911/26
11 травня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
ОСОБА_2 (далі – позивачка), в інтересах якої діє адвокат Лівчук Світлана Юріївна, звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – відповідач), у якому просила ухвалити рішення, яким:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 167-10868/Б-02/8-1900/26 від 05.01.2026 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: 01.08.1977 - 31.07.1978, 27.07.1978 - 17.12.1980, 19.06.1981 - 21.10.1983, 22.10.1986 - 27.04.1988, 28.04.1991 - 07.05.1991, 16.03.1993 - 21.09.1994, 01.05.2003 - 01.06.2003, 01.04.2005 - 31.05.2005;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території Італійської Республіки: з 29.03.2009 по 26.12.2009, з 01.01.2010 по 25.12.2010, з 01.01.2011 по 08.10.2011, з 13.05.2012 по 29.12.2012, з 01.01.2013 по 28.12.2013, з 01.01.2014 по 06.09.2014, з 29.06.2014 по 27.12.2014, з 01.01.2015 по 30.09.2015, з 01.01.2016 по 30.12.2017, з 01.01.2018 по 29.12.2018, з 01.01.2019 по 28.12.2019, з 01.01.2020 по 26.12.2020, з 01.01.2021 по 15.05.2021, з 26.05.2021 по 12.07.2022;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.12.2025 та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 11.12.2025 (дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із досягненні 65-річного віку. Однак за результатами розгляду такої заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області надано відповідь-лист № 167-10868/Б-02/8-1900/26 від 05.01.2026, з якого слідує, що позивачка немає права на пенсію через недостатність страхового стажу 15 років, що й слугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.
Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень представник вказав, що 14.10.2025 позивачка звернулася до пенсійного органу через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно з частини третьої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення № 192450009019 від 23.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, не зарахувавши до страхового стажу позивачки періоди роботи протягом липня 1978 року - червня 2003 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.07.1978, оскільки на титульній сторінці трудової книжки наявне виправлення дати народження та відсутній запис про документ, на підставі якого внесено зміни, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162. До страхового стажу вказаний період частково зараховано періодами догляду за дітьми, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними трирічного віку. У витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних - осіб підприємців наявна інформація про державну реєстрацію на ведення підприємницької діяльності з 12.01.2006 по теперішній час. До страхового стажу не враховано періоди ведення підприємницької діяльності протягом: лютого 2006 року - грудня 2006 року, січня 2010 року - грудня 2012 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків; січня 2007 року - грудня 2009 року, січня 2013 року - серпня 2014 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні будь-які дані. Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи на території Італійської Республіки: з 29.03.2009 по 26.12.2009 , з 01.01.2010 по 25.12.2010, з 01.01.2011 по 08.10.2011, з 13.05.2012 по 29.12.2012, з 01.01.2013 по 28.12.2013, з 01.01.2014 по 06.09.2014, з 29.06.2014 по 27.12.2014, з 01.01.2015 по 30.09.2015, з 01.01.2016 по 30.12.2017, з 01.01.2018 по 29.12.2018, з 01.01.2019 по 28.12.2019, з 01.01.2020 по 26.12.2020, з 01.01.2021 по 15.05.2021, з 26.05.2021 по 12.07.2022, представник зауважив, що до заяви від 14.10.2025, поданої через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 не було долучено жодного документу на підтвердження страхового стажу за періоди роботи на території Італійської Республіки. Таким чином, періоди роботи на території Італійської Республіки не були предметом розгляду в межах поданої заяви від 14.10.2025, та, відповідно, не охоплювалися рішенням № 192450009019 від 23.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком. Враховуючи викладене, у позивачки відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років (арк. справи 38 - 45).
Представником позивачки надіслано до суду відповідь на відзив, у якій вона заперечує щодо викладених у відзиві доводів, в обґрунтування чого зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області № 192450009019 від 23.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 приймалося без урахування документів на підтвердження стажу роботи на території Італійської Республіки. Однак, дане рішення про відмову, на думку представника позивачки не є предметом оскарження в даній справі, оскільки не є остаточним актом суб`єкта владних повноважень. Після чого, 11.12.2025 ОСОБА_1 зверталась до відділу обслуговування громадян № 6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (у м. Кременець, за своїм місцем проживання) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із досягненням 65-річного віку. Дане звернення направлено засобами поштового зв`язку з описом вкладення (ТТН № 4700300331510), а зареєстроване сервісним центром Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області за вхідним номером 10868/Б-1900-25. Таким чином, вже при прийняті оскаржуваного рішення (відповіді-листа) № 167-10868/Б-02/8-1900/26 від 05.01.2026, документи на підтвердження періодів роботи ОСОБА_1 на території Італійської Республіки вже були предметом розгляду ГУ ПФУ у Тернопільській області. Відтак, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (арк. справи 46 - 51).
Рух справи у суді
Ухвалою суду від 25.02.2026 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.
Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали суду від 25.02.2026 про відкриття спрощеного провадження отримано відповідачем 25.02.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 14.10.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з частини третьої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та необхідними документами, що підтверджують страховий стаж.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
За результатами розгляду заяви від 14.10.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення № 192450009019 від 23.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, не зарахувавши до страхового стажу позивачки періоди роботи протягом липня 1978 року - червня 2003 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.07.1978, оскільки на титульній сторінці трудової книжки наявне виправлення дати народження та відсутній запис про документ, на підставі якого внесено зміни, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162. До страхового стажу вказаний період частково зараховано періодами догляду за дітьми, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними трирічного віку. До страхового стажу не враховано періоди ведення підприємницької діяльності протягом: лютого 2006 року - грудня 2006 року, січня 2010 року - грудня 2012 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків; січня 2007 року - грудня 2009 року, січня 2013 року - серпня 2014 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні будь-які дані. 
Після чого, 11.12.2025 позивачка звернулась до відділу обслуговування громадян № 6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (у м. Кременець, за своїм місцем проживання) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із досягненням 65-річного віку. 
У відповідь на заяву позивачки від 11.12.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 05.01.2026 № 167-10868/Б-02/8-1900/26 повідомило, що порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 № 562 (далі - Порядок № 562), визначає механізм підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі (за наявності) для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою статті 26 Закону. Інші держави - іноземні держави, з якими не укладено міжнародний договір України, згоду на обов`язковість якого надає Верховна Рада України. Особи, які працювали в інших державах і у яких відсутній необхідний страховий стаж, передбачений частинами першою - третьою статті 26 Закону, додають до заяв про призначення пенсії підтвердні документи. Підтвердні документи - будь-які документи у формі довідок, виписок тощо, виданих іншою державою, що підтверджують зарахування періодів роботи у такій державі до страхового стажу (стажу роботи) під час призначення пенсії згідно із законодавством відповідної держави. Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи 14.10.2025 ОСОБА_1 подано заяву на призначення пенсії за віком. Рішенням від 23.10.2025 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу: страховий стаж склав 07 років 02 місяці 22 дні, для визначення права - 07 років 03 місяці 22 дні. Крім того, звернено увагу позивачки, що подати заяву про призначення пенсії із усіма необхідними сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), можливо через особистий кабінет користувача вебпорталу - розділ "Заява про призначення (перерахунок) пенсії" із використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 № 991/27436, або заява з усіма необхідними оригіналами документів може бути подана особисто у відділ обслуговування громадян (сервісний центр) територіального органу Пенсійного фонду України (арк. справи 14 -15).
Позивачка не погодившись з таким листом суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 05.01.2026 № 167-10868/Б-02/8-1900/26 , звернулась до суду із цим позовом.
Мотивувальна частина
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет правомірності таких дій відповідача, оцінивши їх через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.
Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.
Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення .
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 802/2474/17-а.
При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішеннями з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
У спірному випадку позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 167-10868/Б-02/8-1900/26 від 05.01.2026 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи: 01.08.1977 - 31.07.1978, 27.07.1978 - 17.12.1980, 19.06.1981 - 21.10.1983, 22.10.1986 - 27.04.1988, 28.04.1991 - 07.05.1991, 16.03.1993 - 21.09.1994, 01.05.2003 - 01.06.2003, 01.04.2005 - 31.05.2005 та періоди роботи на території Італійської Республіки: з 29.03.2009 по 26.12.2009, з 01.01.2010 по 25.12.2010, з 01.01.2011 по 08.10.2011, з 13.05.2012 по 29.12.2012, з 01.01.2013 по 28.12.2013, з 01.01.2014 по 06.09.2014, з 29.06.2014 по 27.12.2014, з 01.01.2015 по 30.09.2015, з 01.01.2016 по 30.12.2017, з 01.01.2018 по 29.12.2018, з 01.01.2019 по 28.12.2019, з 01.01.2020 по 26.12.2020, з 01.01.2021 по 15.05.2021, з 26.05.2021 по 12.07.2022, а також, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.12.2025 та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 11.12.2025 (дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області).
Суд зауважує, що лист - відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 05.01.2026 № 167-10868/Б-02/8-1900/26 на заяву позивачки від 11.12.2025, є повідомленням про те, що Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення № 192450009019 від 23.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком та роз`яснено про механізм підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі (за наявності) для визначення права на призначення пенсії за віком, а також, роз`яснено порядок подання заяву про призначення пенсії до органів Пенсійного фонду України. 
Відтак, рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу періодів роботи: 01.08.1977 - 31.07.1978, 27.07.1978 - 17.12.1980, 19.06.1981 - 21.10.1983, 22.10.1986 - 27.04.1988, 28.04.1991 - 07.05.1991, 16.03.1993 - 21.09.1994, 01.05.2003 - 01.06.2003, 01.04.2005 - 31.05.2005 прийняте Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (№ 192450009019 від 23.10.2025). 
При цьому, рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області є дійсними та не скасованими у передбачений законом спосіб.
Без скасування у передбаченому закон порядку рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності, у органів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави зараховувати стаж і призначати пенсію.
З огляду на наведене, суд вважає, що фактично спору між позивачем та відповідачем у даній справі не існує, оскільки відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області право позивачки щодо зарахування спірного стажу роботи не порушувалось та рішень про відмову у призначенні пенсії за віком не приймалось, а відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №600/3900/21-а від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Висновки за результатами розгляду справи
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до переконання, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивачки, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачкою не доведено. Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судові витрати
Згідно частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.
Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, ним не присуджується та не стягується судові витрати на користь будь-якої із сторін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 11 травня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001, код ЄДРПОУ: 14035769). 

Головуючий суддя Юзьків М.І.