ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 м.Дніпро Справа №908/295/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В. 
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.
за участю представників сторін:
прокурор: Біленко О.А.
від позивача-1: не з`явився
від позивача-2: Пономарьов Р.О.
від відповідача-1: Бальвас А.О.
від відповідача-2: Федченко С.С.
від третьої особи: не з`явився
розглянувши матеріали апеляційної скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2026 (суддя Науменко А.О., повний текст рішення складено 10.03.2026) у справі №908/295/25
за позовом заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах,
позивача 1 Дніпровської міської ради
позивача 2 Східного офісу Держаудитслужби
до відповідача-1 Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут ефективних технологій – Сателіт»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним договору про закупівлю послуги та застосування наслідків недійсності правочину
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
До Господарського суду Запорізької області звернувся з позовом заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позивача 1: Дніпровської міської ради, та позивача 2: Східного офісу Держаудитслужби до відповідачів: Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут ефективних технологій – Сателіт», за змістом якого просив суд:
- визнати недійсним договір №269/16 від 13.12.2016, укладений між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут ефективних технологій – Сателіт»;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут ефективних технологій – Сателіт» на користь Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради 147000 грн, а з Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради одержані ним за рішенням суду 147000 грн в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби.
Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор послався на те, що оспорюваний договір, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, що підтверджено рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.02.2019 №2-рш у справі №02/05-18, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Ефективних технологій-Сателіт», на підставі статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України та частини першої статті 208 Господарського кодексу України.
Крім того, враховуючи наявність умислу лише у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Ефективних технологій-Сателіт», як сторони оспорюваного договору, прокурор просив суд застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з цього Товариства на користь Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради грошових коштів у розмірі 147000 грн, а в подальшому з Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.03.2026 у справі №908/295/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор у цій справі не довів, що оспорюваний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Встановлений рішенням АМК факт вчинення відповідачами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Окремо, місцевий господарський суд наголосив на тому, що конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК України, може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК України, не дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, через систему «Електронний суд», заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2026 у справі №908/295/25 та ухвалити нове рішення, яким позов заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення безпідставно обмежив поняття порушення інтересів держави і суспільства наявністю обвинувального вироку або завданням їм значних збитків. Відтак, на думку прокурора, висновки місцевого господарського суду в означеній частині, зроблені з неправильним застосуванням Законів України «Про публічні закупівлі», «Про захист економічної конкуренції», ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Крім того, прокурор наголосив на безпідставності застосування приписів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до недобросовісного підприємства, яке з метою отримання державного замовлення і прибутку за рахунок публічних коштів від господарської операції вчинило протиправні дії та узгодило свої дії з іншим учасником публічної закупівлі.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
17.04.2026 від Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого відповідач-1 заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. 
Так, представник відповідача 2 у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив те, що прокурором не надано належних та допустимих доказів, що зміст Договору не відповідає актам цивільного законодавства. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що укладений Договір має ознаки, які свідчать про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави та суспільства. Прокурором також не надано доказів, які б підтверджували, що положення Договору спрямовані на порушення конституційних прав і свобод громадян, знищення або пошкодження майна фізичних чи юридичних осіб, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади чи його незаконне привласнення. 
Окремо, відповідач-1 підтримав позицію щодо того, що визнання недійсним Договору від 13.12.2016 № 269/16 та застосування наслідків його недійсності, у даному випадку, не узгоджується з принципом пропорційності.
28.04.2026 від Дніпровської міської ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Згідно позиції міської ради обов`язок повернення коштів на користь відповідача 1, а не позивача – Дніпровської міської ради, не може вважатись належним і ефективним захистом прав територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Крім того, зі змісту поданого відзиву вбачається, що міська рада просила апеляційний суд поновити їй пропущений строк на подання відзиву у цій справі.

Розглянувши клопотання Дніпровської міської ради про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає.
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно ч. ч. 1, 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2026 про відкриття апеляційного провадження та встановлення строку щодо подання відзиву протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, - отримано міською радою 07.04.2026 (а.с. 188 том 2), а відзив подано 28.04.2026.
Як вказує Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.12.2018р. у справі №904/5995/16 (висновок щодо застосування норм права), пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення. Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.
З огляду на те, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, з метою недопущення надмірного формалізму під час вирішення питання про поновлення пропущеного представником строку та запобігання невиправданого позбавлення його можливості скористатись своїм конституційним правом на судовий захист у повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання Дніпровської міської ради, поновлення пропущеного строку та долучення до матеріалів справи поданого відзиву.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури залишено без руху; встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення її недоліків шляхом надання суду доказів сплати 7267,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а також доказів на підтвердження повноважень Черний Петра Анатолієвича на підписання та подання відповідної апеляційної скарги.
01.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжну інструкцію №635 від 26.03.2026 на суму 7269,60 грн та наказ Запорізької обласної прокуратури №1927к від 25.09.2020 про призначення Черного Петра Анатолієвича на посаду заступника керівника Запорізької обласної прокуратури.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2026 у справі №908/295/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 28.04.2026 о 15:30 год. 
У судове засідання 28.04.2026 з`явився прокурор, представники позивача-2 та відповідачів. Представники позивача-1 та третьої особи правом участі в судовому засіданні не скористались, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
У судовому засіданні 28.04.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, згідно із відомостями, розміщеними в електронній системі публічних закупівель https://prozorro.gov.ua Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради (далі – Замовник, Департамент благоустрою та інфраструктури ДМР) 16.11.2016 опубліковано відомості про проведення спрощеної закупівлі «Послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-вузлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно технологічною інфраструктурою» за бюджетні кошти, ідентифікатор закупівлі UA 2016-11-16-000403-a. Очікувана вартість предмета закупівлі становила 150000,00 грн.
Відповідно до тендерної документації, критерієм вибору переможця була ціна – 100%. Тендерні пропозиції з метою участі у закупівлі подано двома суб`єктами господарювання: Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» (ЄДР 40285214), Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут Ефективних Технологій» (ЄДР 32790095), що підтверджується формою реєстру отриманих тендерних пропозицій. 
Тендерна пропозиція ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» становила 147000,00 грн, ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» становила 150000,00 грн. Ураховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт», електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій та у подальшому визнана переможною. 
Так, за результатом проведення відкритих торгів 13.12.2016 між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради (Постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 місто Дніпропетровськ Дніпропетровської області перейменовано на місто Дніпро, як наслідок змінено назву Департаменту на Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради) та переможцем ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» було укладено Договір про надання послуг № 269/16 (далі – Договір). 
Відповідно до розділу 1 Договору визначено, що Виконавець зобов`язується у 2016 році надати, а Замовник – прийняти і сплатити такі послуги: послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-вузлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою (ДК 016-2010 – 63.11.1 Послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-вузлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою) (ДК 021:2015 – 72310000-1 Послуги з обробки даних (Забезпечення діяльності геоінформаційної системи і геопорталу, введення інформаційних ресурсів)). 
Пунктом 3.1 Договору встановлено, що ціна договору становить 147000,00 грн без ПДВ. 
На виконання умов Договору №269/16 Замовником 29.12.2016 здійснено один платіж на рахунок ТОВ «ІНЕТ-Сателіт» на загальну суму 147000,00 грн, що підтверджується інформацією Головного управління ДКСУ у Дніпропетровській області від 11.12.2024 за вих. №04-10-10/17923 та копією виписки по рахунках від 29.12.2016. 
У подальшому, рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.02.2019 №2-рш у справі №02/05-18 визнано, що ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» (ЄДРПОУ 32790095) та ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» (ЄДРПОУ 40285214) вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що створюють спотворення результатів торгів, проведену Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, щодо закупівлі: код ДК 021:2015- 72310000-1 – послуги з обробки даних та ДК 016:2010-63.11.1 – послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-узлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою (оголошення про проведення процедури закупівлі розміщено на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель - https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2016-11-16-000403-а). 
За вказане порушення накладено штраф на ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» та ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» у розмірі 22500 гривень (п.п 2-3 рішення АМКУ № 2-рш). 
Вказане рішення (за винятком конфіденційних даних та інформації з обмеженим доступом) оприлюднене на офіційному веб-сайті Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та доступне за посиланням: https://southeastmtv.amcu.gov.ua/storage/app/uploads/public/605/9c5/84c/6059c584c6180273072951.pdf. 
Адміністративною колегією, при розслідуванні даної справи, встановлено обставини, які свідчать про порушення ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» вимог законодавства, а саме: 1) пов`язаність осіб, розміщення за однією адресою (п. 3.1. Рішення); 2) наявність сталих господарських відносин між ТОВ «ІНЕТ-Сателіт» та ТОВ «ІНЕТ», надання впродовж 2016– 2017 років один одному фінансової (безвідсоткової) допомоги на підставі договорів, укладених в 2016 – 2017 роках (п. 3.2 Рішення); 3) синхронність дій при підготовці тендерних пропозицій (п. 3.3 Рішення); 4) аналіз цінової пропозиції та схожості в оформленні документів у складі тендерних пропозицій (п. 3.4 Рішення). 
З огляду на вищезазначене адміністративна колегія Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні від 27.02.2019 №2-рш у справі №02/05-18 дійшла висновку, що ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» та ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» при участі в Торгах діяли не самостійно, тобто не змагалися між собою, а узгоджували свої дії, та, як наслідок, усунули конкуренцію між собою. Вказані обставини виключають змагальність суб`єктів господарювання (відповідачів в антимонопольній справі) між собою та їх самостійну діяльність, узгодження своїх дій, що свідчить про відсутність конкуренції між ними та призвело до порушення основоположного принципу публічних закупівель – добросовісної конкуренції. Натомість змагальність учасників конкурентних процедур закупівель ґрунтується на непевності щодо інших учасників та їх поведінки і зумовлює необхідність пропонування кожним з учасників кращих умов за найнижчими цінами. У випадку, коли учасники торгів домовляються між собою щодо умов тендерних пропозицій, усувається непевність, а отже, усувається конкуренція між ними. Оскільки замовник обмежений у ході здійснення процедури закупівлі лише поданими пропозиціями, то у разі якщо учасники замінять конкуренцію між собою на координацію, замовник не отримує того результату, який би він мав в умовах справжньої конкуренції, тобто вибір переможця закупівлі на принципах прозорої конкурентної процедури.
Узгодження учасниками торгів своїх тендерних пропозицій усуває конкуренцію та змагальність між учасниками, а отже, спотворює результат, порушує тим самим право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається за наявності лише справжньої конкуренції (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/8399/19, від 23.01.2020 у справі № 922/1539/19, від 05.12.2019 у справі № 910/3095/19). 
За інформацією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.01.2025 за вих.№54-02/221е рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.07.2019 у справі №908/1066/19 позовні вимоги ТОВ «ІНЕТ-Сателіт» до Запорізького відділення про визнання протиправним та скасування рішення від 27.02.2019 №2-рш задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Адміністративної колегії Запорізького відділення по справі №02/05-18 від 27.02.2019 №2-рш «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» в частині визнання дій ТОВ «ІНЕТ» та ТОВ «ІНЕТ-Сателіт» антиконкурентними узгодженими та вчинення ними порушення, передбаченого п. 1 ст. 50, яке кваліфікується п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2019 у справі №908/1066/19, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 23.01.2020, апеляційну скаргу Запорізького відділення на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.07.2019 у справі № 908/1066/19 задоволено. Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.07.2019 у справі № 908/1066/19 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову – відмовлено. Як наслідок, органами державної виконавчої служби в примусовому порядку стягнуто суму штрафу з ТОВ «ІНЕТ-Сателіт». 
Окружною прокуратурою 05.11.2024 за вих.№53-98-8861вих-24, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», скеровано до Дніпровської міської ради та Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради лист про надання інформації щодо вжиття міською радою заходів для відновлення порушених прав.
Дніпровська міська рада листом від 11.12.2024 за вих.№6/11-1246 повідомила, що про узгодженість дій відповідача-2 та про існування рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.02.2019 №2-рш у справі №02/05-18 останній відомо не було. Про наявність такого рішення Дніпровській міській раді стало відомо лише під час розгляду листа Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області від 05.11.2024 за вих.№53-98-8861ВИХ-24.
Дніпровською окружною прокуратурою міста Запоріжжя в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» 05.11.2024 на адресу Східного офісу Держаудитслужби скеровано лист за №53-98-8860ВИХ-24 щодо вжиття заходів до звернення до суду із відповідним позовом. 
Східним офісом Держаудитслужби листом від 26.11.2024 за вих.№040417-17/6831-2024 повідомлено, що Східним офісом Держаудитслужби була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради за період з 01.10.2013 по 31.12.2017, результати якої відображені в акті ревізії від 23.08.2018 №04.06-19/02. Однак Договір від 13.12.2016 №269/16 про закупівлю послуг з обробки даних, укладений між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт», під час ревізії не досліджувався. 
Відповідно до листа Головного управління ДКСУ у Дніпропетровській області від 11.12.2024 за вих.№04-10-10/17923, на виконання Договору №269/16 від 13.12.2016 Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради 29.12.2016 здійснено перерахування на розрахунковий рахунок ТОВ «Інститут ефективних технологій-Сателіт» коштів, внаслідок чого відповідач-2 отримав кошти у розмірі 147000 грн.
Вважаючи, що оспорюваний договір, укладений за підсумками тендера, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, прокурор з метою захисту таких інтересів звернувся до суду з даним позовом.

Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Так, відносини, які виникли між сторонами, регулюються, зокрема, положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист економічної конкуренції», Законом України «Про захист від недобросовісної конкуренції», Законом України «Про Антимонопольний комітет України».
Відповідно до ч. 3 ст. 42 Конституції України держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Так, здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18.
Тобто, як обгрунтовано виснував суд першої інстанції, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків».
Схожа за змістом права позиція щодо застосування норм ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.07.2019 у справі № 911/1113/18, від 10.06.2021 у справі № 910/114/19, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17 і від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15.
Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 року №3-рп/99 певною мірою конкретизував, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Закон України «Про захист економічної конкуренції» визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закон України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.
Антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (п.1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Статтею 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.
Закон України «Про публічні закупівлі» визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Згідно п. 1 ч. ч. 1, 5 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників.
Замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.
Так, позовні вимоги, зокрема, були мотивовані тим, що договір завідомо суперечив інтересам держави і суспільства, що підтверджується рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.02.2019 №2-рш у справі №02/05-18.
За змістом ч. 1 ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.
За результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у відповідності до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.
Рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.02.2019 №2-рш у справі №02/05-18 визнано, що ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» та ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що створюють спотворення результатів торгів, проведену Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, щодо закупівлі: код ДК 021:2015- 72310000-1 – послуги з обробки даних та ДК 016:2010-63.11.1 – послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-узлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою (оголошення про проведення процедури закупівлі розміщено на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель - https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2016-11-16-000403-а).
Поряд із цим, як правильно встановлено судом першої інстанції, не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним правочину на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Тобто сам лише факт вчинення вказаними товариствами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням Відділення АМК №2-рш у справі №02/05-18, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у п. п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 40 цього Закону) в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.
У вказаний спосіб держава гарантує розвиток добросовісної конкуренції, забезпечує ефективність правового регулювання сфери публічних закупівель, прозорість процедур. При цьому позбавлення суб`єкта господарювання права протягом трьох років брати участь у процедурах закупівель є тим запобіжчиком, за допомогою якого держава усуває недобросовісність суб`єктів господарювання від можливості мати доступ до публічних коштів.
Крім того, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Законом України «Про захист економічної конкуренції» передбачена відповідальність. Зокрема, за порушення, пунктів 1, 2 та 4 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи (ст. 51, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, за порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №2-рш у справі №02/05-18 на ТОВ «Інститут ефективних технологій – Сателіт» було накладено штраф у сумі 22500,00 грн, який був сплачений останнім. Отже, Товариство (відповідач 2) понесло відповідальність за вчинене ним порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.
Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими п. п. 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 ст. 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.
Положення Закону України «Про захист економічної конкуренції» є спеціальними у випадку порушення його норм, зокрема, шляхом узгодженої поведінки на торгах. Цей закон також визначає можливість заявлення вимог про стягнення шкоди, завданої таким порушенням.
Тобто, прокуратура, у разі завдання, на її думку, шкоди інтересам держави і суспільства внаслідок укладення і виконання договору, не позбавлена можливості розрахувати завдані таким порушенням збитки та пред`явити вимогу про їх стягнення з винної особи, як це передбачено ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у відкритих торгах UA 2016-11-16-000403-a брали участь два суб`єкта господарювання: ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» та ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт», тендерна пропозиція яких відповідно становила 150000,00 грн без ПДВ та 147000,00 грн без ПДВ.
При цьому, колегія суддів відзначає, що тендерна пропозиція ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» (147000,00 грн без ПДВ) була нижчою за очікувану замовником вартість предмета закупівлі (150000,00 грн без ПДВ).
Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей про наявність інших потенційних учасників спірної закупівлі, які б могли задовольнити потреби замовника (Департаменту благоустрою та інфраструктури ДМР) за менші кошти.
Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні статей 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника (Департаменту благоустрою та інфраструктури ДМР) цінових пропозицій, як і не надано доказів того, що тендерна пропозиція була подана із завищенням ціни або того, що аналогічні послуги могли бути надані з використанням менших ресурсів.
Таким чином, колегія суддів констатує, що прокурором не доведено, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, викладеним в оскаржуваному судовому рішенні про те, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного договору про закупівлю за результатами проведення відкритих торгів, наявність протиправних наслідків, а також наявність умислу (наміру) у сторін саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Щодо посилання прокурора в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду судова колегія зазначає наступне.
Так, у постанові Верховного Суду у складі КГС від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 предметом розгляду був спірний правочин, що суперечить інтересам держави і суспільства, який укладено з порушенням вимог наказу Міненерговугілля України від 11.03.2014 року №237 «Про невідкладні заходи стабілізації фінансового стану галузі та запобігання проявам корупції», що призвело до продажу вугілля за вартістю нижче ринкової та спричинило недоотримання коштів державним вугледобувним підприємством з посиланням на норми ст. 241 Цивільного кодексу України.
У постанові Верховного Суду у складі КГС від 27.09.2019 у справі № 905/1250/18 позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, порушенням процедури закупівлі з посиланням на те, що КП Слов`янської міської ради «Водозниження», КП «АТП 052814» (учасники тендерної закупівлі) та Управління житлово-комунального господарства Слов`янської міської ради (замовник) є пов`язаними особами в розумінні п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки усі ці юридичні особи перебувають під спільним контролем однієї юридичної особи, а саме: засновника в особі Слов`янської міської ради, яка відповідно до установчих документів здійснює контроль над учасником процедури закупівлі.
У постанові Верховного Суду у складі КГС від 15.12.2021 у справі № 922/2645/20 предметом розгляду виступав, зокрема, договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, укладення якого вочевидь суперечило інтересам держави і суспільства щодо необхідності додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування та забезпечення добросовісної конкуренції при виборі переможця конкурсу на отримання спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами. 
У постанові Верховного Суду у складі КГС від 25.02.2026 у справі № 922/2986/24 предметом розгляду був спірний договір, укладений без наміру реального постачання товарів при здійсненні поточної підприємницької діяльності, а задля створення штучних підстав для незаконного отримання Фірмою права на податковий кредит і, відповідно, для зменшення її податкових зобов`язань перед бюджетом.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що зміст правовідносин, їх предмет, підстави, правове регулювання, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених прокурором справах і у справі, яка переглядається є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів
Крім того, розглядаючи справу в апеляційному порядку колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 Об`єднаною палатою уточнено висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі № 911/934/23, від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, таким чином:
При визначенні підстав для застосування ч. 3 ст.228 Цивільного кодексу України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Також у вказаній постанові Верховного Суду зазначено, що на перший погляд, приписи ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.
Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.
По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа «Air Canada v. the United Kingdom»).
У даному випадку встановлене порушення конкурентного законодавства вже отримало належну правову оцінку у вигляді застосування санкцій Антимонопольним комітетом України, які були виконані в примусовому порядку. Додаткове застосування конфіскаційних наслідків у межах цивільного (господарського) спору без належного обґрунтування суперечило б принципу пропорційності.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України, у цій справі призвело б до непропорційного втручання у право мирного володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема щодо добросовісної сторони правочину Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради.
Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції, і не містять обставин, які б свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Центральний апеляційний господарський суд зазначає, що аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому судом встановлено, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хаджинастасиу проти Греції»).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
За змістом ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2026 у справі №908/295/25 слід залишити без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2026 у справі №908/295/25 залишити без змін.

Справу №908/295/25 повернути до Господарського суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 29.04.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков