ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/157/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., при секретарі судового засідання Андріїв Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тантум Логістик", вул. Княгині Ольги, буд. 100 Е, кв. 6, м. Львів, 79053 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкоБеррі", вул. Пасічна, буд. 41, кв. 28, м. Івано-Франківськ, 76008
про стягнення 261493,80 грн, з яких 176728,10 грн - пеня, 55831,19 грн - інфляційні нарахування, 28934,51 грн - 3% річних.

представники не з`явилися, 

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тантум Логістик" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкоБеррі" про стягнення 261493,80 грн.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідні строки для подачі сторонами відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив; запропоновано сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати суду заяву із обґрунтуванням своїх заперечень протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.
Ухвалою від 05.03.2025 судом постановлено перейти до розгляду справи №909/157/26 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.
Позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовано наявністю підстав для стягнення з відповідача пені, інфляційних збитків та річних відсотків за порушенням строків виконання грошових зобов`язань за договором №19/07/23-2 про надання транспортно-експедиційних послуг від 19 липня 2023 року. Обставини виникнення та наявності грошових зобов`язань ТОВ «ЕКОБЕРРІ» по оплаті встановлено рішеннями Господарського суду Івано-Франківської області у справах №909/842/25 від 15.10.2025, №909/916/25 від 22.09.2025. 
Позиція відповідача.
Відповідач не визнає позовних вимог та викладених у позовній заяві обставин у повному обсязі. Зазначає, що позивач не довів належне та своєчасне надання відповідачу документів в межах договору № 19/07/23-2 від 19.07.2023, що є передумовою виникнення обов`язку з оплати. Відсутність такого доказу виключає сам факт прострочення з боку відповідача.
Оскільки товарно-транспортні накладні CRM складені іноземними мовами та не перекладені державною мовою у встановленому порядку, вони подані з порушенням вимог статей 10 ГПК України та 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", що виключає можливість їх використання як доказів. Відтак зазначені документи є неналежними та недопустимими доказами і не підлягають урахуванню судом при вирішенні спору, а відтак не можуть в повному обсязі підтвердити належним чином надані послуги збоку позивача.
Розрахунки ґрунтуються не на встановлених фактах, а на суб`єктивних припущеннях позивача щодо строків виконання зобов`язань та моменту їх припинення, що суперечить принципам доказовості та правової визначеності. За відсутності чітко підтверджених вихідних даних такі арифметичні таблиці не можуть вважатися належним доказом розміру заборгованості чи санкцій.
Обставини справи, дослідження доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.
Між сторонами у справі існували договірні відносини, які виникли на підставі договору №19/07/23-2 про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні від 19.07.2023 (далі - договір). 
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15.10.2025 у справі №909/842/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тантум Логістик" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкоБеррі" про стягнення боргу у сумі 835 869 грн за договором № 19/07/23-2 про надання транспортно-експедиційних послуг задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкоБеррі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тантум Логістик" 835869 грн - заборгованості, 12538 грн 05 коп. - судового збору та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно встановлених у даному рішенні обставин, 19.07.2023 між вантажовідправником, що виступив замовником перевезення – ТОВ “Екоберрі” та експедитором, що виступив виконавцем – ТОВ “Тантум Логістик” укладений договір №19/07/23-2 про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні, відповідно до п.1.1 Договору, експедитор зобов`язується від свого імені за дорученням та рахунок замовника, виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу в міжнародному та (або) внутрішньодержавному (регіональному) сполученні. 
Відповідно до п.1.5. Договору, конкретні умови кожного замовлення (вид, найменування вантажу та інша необхідна інформація) зазначаються у Заявках, які є невід`ємною частиною даного договору.
Згідно електронної Заявки №133 від 26.08.2024, №145 від 05.09.2024, №150 від 12.09.2024, №171 від 03.10.2024, №б/н від 11.10.2024, №179 від 14.10.2024, №178 від 14.10.2025 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів ТОВ “Тантум Логістик” узяло на себе зобов`язання організувати міжнародне перевезення вантажу за маршрутом с. Тишківці (Україна) - м. Єссен (Німеччина). До безпосереднього виконання перевезення був залучений перевізник ПрАТ ТЕК “Західукртранс” (ЄДРПОУ 13825481, Львівська обл., м. Дрогобич), з яким укладена відповідна заявка.
Узгоджена сторонами в пункті “Ставка фрахту” Заявок, вартість перевезення склала: 110836 грн, 123089 грн, 118195 грн, 122914 грн, 130639 грн, 114554 грн, 114642 грн відповідно. 
За змістом пункту “Умови оплати” Заявок, рахунок замовник оплачує протягом 20 банківських днів після отримання від виконавця повного пакету оригіналів документів (згідно поданого переліку).
У Заявках наявні відтиски штампу та підписи уповноваженої особи вантажоодержувача в графі 24 кінцевої накладної СМR.
Сторонами підписані Акти надання послуг №88 від 03.08.2024, №96 від 13.09.2024, №99 від 20.09.2024, №110 від 11.10.2024, №114 від 21.10.2024, №115 від 22.10.2024, №117 від 23.10.2024.
У Розділі 3 Заявок, сторони погодили, що оригінали документів повинні направлятися замовнику перевезення поштовим перевізником ТОВ “Нова Пошта”; відповідальна особа замовника – ОСОБА_1 .
Згідно умов Заявок, документи, що є підставою для здійснення оплати, направлені замовнику перевезення Укрпоштою, рекомендованим листом №7900400018827.
За даними вказаної експрес-накладної, поштове відправлення вручене адресату - 08.01.2025. Будь-яких зауважень щодо обсягу чи змісту отриманих документів не заявлено. Згідно умов Заявок, з наступного дня - 09 січня 2025 двадцятий банківський день, визначений кінцевим днем для проведення оплати, завершився 05.02.2025.
Загальна заборгованість за сім послуг з організації перевезення вантажів складає 835869 грн.
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.10.2025 у справі №909/842/25 набрало законної сили 18.11.2025.
На виконання вказаного рішення видано наказ 24.11.2025.
Відповідач не виконав рішення суду добровільно, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження №79735928.
За даними платіжної інструкції №6015 кошти у сумі 853407,05 грн (в тому числі 835869 грн основного боргу) 24 грудня 2025 року були примусово стягнуті виконавцем на користь ТОВ “Тантум Логістик”.
Пунктом 6.12 договору сторони погодили, що замовник за несвоєчасну оплату вартості виконаних послуг експедитора, виплачує йому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невиплаченої суми за кожен день прострочення платежу.
У зв`язку з порушенням строків виконання грошових зобов`язань за договором №19/07/23-2 про надання транспортно-експедиційних послуг від 19 липня 2023 року в сумі 835869 грн основного боргу, позивачем нараховано відповідачу 127166,59 грн пені за період прострочення з 06.02.2025 по 05.08.2025, 55831,19 грн інфляційних втрат за період з лютого 2025 року по грудень 2025 року, 22053,20 3% річних а період з 06.02.2025 по 23.12.2025 грн.

Також, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 у справі №909/816/25 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тантум Логістик" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоберрі" про стягнення заборгованості в сумі 325769 грн 00 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоберрі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тантум Логістик" 325769 грн 00 коп. заборгованості, а також 4886 грн 54 коп. судового збору та 10000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
Предметом розгляду у даній справі було стягнення боргу з відповідача що утворився внаслідок порушення умов договору №19/07/23-2 від 19.07.2023, відповідно до заявок: №180 від 16.10.2024 (вартість перевезення 112283 грн 00 коп.), №195 від 06.11.2024 (вартість перевезення 108361 грн 00 коп.), №208 від 26.11.2024 (вартість перевезення 105125 грн 00 коп.).
При розгляді даної справи судом встановлено, що на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги на суму 325769 грн 00 коп., що підтверджується актами наданих послуг №119 від 24.10.2024, №129 від 14.11.2024 та 137 від 03.12.2024 та міжнародними товарно-транспортними накладними (СМR), копії яких приєднані до матеріалів справи.
Вказані документи позивач направив на адресу відповідача та останній їх отримав 08.01.2025, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого знаходиться в матеріалах справи. 
Станом на 07.07.2025 заборгованість в сумі 325769 грн 00 коп. залишається не погашеною, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 у справі №909/816/25 набрало законної сили 14.10.2025.
На виконання вказаного рішення видано наказ 21.10.2025.
Відповідач виконав рішення суду добровільно, згідно платіжної інструкції №436 кошти у сумі 325769,00 грн 21.10.2025 сплачені на користь ТОВ “Тантум Логістик”.
У зв`язку з порушенням строків виконання грошових зобов`язань за договором №19/07/23-2 про надання транспортно-експедиційних послуг від 19 липня 2023 року в сумі 325769 грн основного боргу, позивачем нараховано відповідачу 49561,51 грн пені за період прострочення з 06.02.2025 по 05.08.2025, 19683,99 грн інфляційних втрат за період з лютого 2025 року по жовтень 2025 року, 6881,31 грн 3% річних а період з 06.02.2025 по 20.10.2025 грн.
Загальний розмір заявлених до стягнення нарахувань становить: 176728,10 грн - пені, 55831,19 грн - інфляційних нарахувань, 28934,51 грн - 3% річних.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновок суду. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В силу приписів ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.10.2025 у справі №909/842/25 стягнуто з відповідача на користь позивача в 835869 грн боргу. Обставини щодо виникнення зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоберрі" згідно заявок №133 від 26.08.2024, №145 від 05.09.2024, №150 від 12.09.2024, №171 від 03.10.2024, №б/н від 11.10.2024, №179 від 14.10.2024, №178 від 14.10.2025 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів ТОВ “Тантум Логістик”, досліджувалися судом у вказаному рішенні. 
Також, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 у справі №909/816/25 стягнуто з відповідача 325769 грн боргу. Обставини щодо виникнення зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоберрі" згідно заявок №180 від 16.10.2024 (вартість перевезення 112283 грн 00 коп.), №195 від 06.11.2024 (вартість перевезення 108361 грн 00 коп.), №208 від 26.11.2024 (вартість перевезення 105125 грн 00 коп.) про надання транспортних послуг з перевезення вантажів ТОВ “Тантум Логістик”, досліджувалися судом у вказаному рішенні. 
Згідно частини статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Отже не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Суд дійшов до висновку, що обставини, встановлені у су рішеннях Господарського суду Івано-Франківської області у справах №909/842/25 від 15.10.2025, №909/916/25 від 22.09.2025, що набрали законної сили мають преюдиціальне значення, та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Доводи відповідача наведені у відзиві на позов спростовуються обставинами встановленими судом у вищенаведених рішення, які мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відтак, в силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Таким чином, наявність судового рішення про стягнення основного боргу за договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Враховуючи те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу, тому наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України.
При цьому інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Вказана правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 902/330/17, від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.
Судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням заявлених періодів прострочення та встановлено їх арифметичну та методологічну правильність. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 
За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 6.12 договору сторони погодили, що замовник за несвоєчасну оплату вартості виконаних послуг експедитора, виплачує йому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невиплаченої суми за кожен день прострочення платежу.
З огляду на допущені відповідачем порушення строків оплати, передбачених договором, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню.
Враховуючи правильність здійснених позивачем розрахунків пені, вимоги в цій частині є обґрунтованими. 
З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Судові витрати.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1, 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Позивачем заявлено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 23000 грн та 4000 грн гонорару успіху при задоволенні позову. 
Відповідач у відзиві на позов не погоджується із заявленими позивачем витратами на професійну правничу допомогу та вважає їх безпідставними, неспівмірними і такими, що не відповідають критеріям розумності, необхідності та обґрунтованості. Зазначає про те, що подані матеріали не доводять ані реальної необхідності заявленого обсягу правничої допомоги саме у цій справі, ані її фактичної співмірності складності спору, обсягу виконаних процесуальних дій та ціні позову. Заявлена сума є непропорційною характеру спору, не відповідає критеріям розумності та економічної обґрунтованості й фактично спрямована на безпідставне покладення на Відповідача надмірного фінансового тягаря.
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно вимог ч. 8 ст. 129 ГПК розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач подав договір про правову допомогу від 26.01.2026, акт приймання-передачі послуг від 30.01.2026, квитанція до прибуткового касового ордера №09-01 від 30.01.2026.
26.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Тантум Логістик” як довірителем (клієнтом) та Адвокатським бюро "Лози" як повіреним (адвокатом) укладено договір про правову допомогу.
Згідно п. 1.1. договору, повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі, що виник з ТОВ "Екоберрі" (стягнення пені, інфляційних, 3% річних). З цією метою: 1. Здійснити огляд, дослідження, аналіз та попередню правову оцінку доказів за їх місцезнаходженням (5 год.). 2. Провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет безспірного повернення боргу (0,5 год.). 3. Провести арифметичні розрахунки (9 год.) 4. Здійснити аналіз судової практики (1 год.). 5. Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (16 год.) 6. Вчинити інші дії необхідні для розгляду справи та її повного юридичного супроводу (5 год.).
Відповідно до п. 2.1. договору, за здійснення дій, що визначені у п. 1.1 цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 23000 грн.
Згідно п. 2.2. договору, розрахунок здійснюється в наступному порядку: кошти у вказаній з п.2.2. сумі сплачуються повіреному в момент передачі довірителю підготовленої позовної заяви.
У п. 2.3. договору сторони передбачили, що при задоволенні позову та набранні рішенням законної сили повірений отримує премію (гонорар успіху в сумі 4000 грн).
У акті приймання-передачі послуг від 30.01.2026 зазначено, що повірений надав а представник довірителя Степанов Роман Вадимович прийняв наступні послуги: Огляд, вивчення та попередня правова оцінка документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням — 5 год; Проведення заходів досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу — 20 хв.; Здійснення арифметичних розрахунків — 9 год.; Аналіз судової практики — 1 год.; Підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви — 165 год.; Вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу — 5 год. 
Згідно п. 1.3. акту загальна вартість послуг складає 23000 грн.
Як передбачено ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
З огляду на принцип змагальності сторін, який закріплений в ст. 13 ГПК України, та положень ч. 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлення співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд здійснює тільки за клопотанням іншої сторони, що виключає ініціативу суду у вирішенні цього питання.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 ).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (висновки викладені у постановах від 07.11.2019 Верховного Суду у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19).
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи, такі витрати на правову допомогу були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Як встановлено судом, у акті приймання-передачі послуг від 30.01.2026 вказано перелік наданих послуг. При цьому, виокремлено такі види послуг як: “огляд, вивчення та попередня правова оцінка документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням”; “здійснення арифметичних розрахунків”, “аналіз судової практики”, які фактично є складовою частиною підготовки позовної заяви та охоплюється діями адвоката при підготовці позовної заяви. 
Також, в акті вказано “вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу”, що є має загальний характер і не може бути ідентифіковано як певний вид послуги.
Таким чином, обсяг витрат на професійну правничу допомогу послуг вказаний в акті виконаних робіт не відповідає фактично наданим послугам.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання транспортно-експедиційних послуг. При цьому, судом розгляд даної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Тобто, даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договорів. У спорах такого характеру, за відсутності особливостей у спірних правовідносинах, відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо невиконання зобов`язання, судова практика є сталою, а матеріали даної справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. 
З огляду на встановлені досліджені та оцінені докази понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем, суд дійшов до висновку про те, що визначений представником позивача розмір таких витрат у даній справі є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору.
Враховуючи обсяг підготовлених та поданих до суду позивачем документів, характер спірних правовідносин, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності і необхідності), заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу також є необґрунтованим, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України).
Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу не відповідають встановленим критеріям та не є підтвердженими в повному обсязі.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Враховуючи вищевикладене, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, дійшов до висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу, які відповідають фактичним витратам на правову допомогу, які позивач фактично поніс становить 10000 грн.
Щодо стягнення гонорару успіху в сумі 4000 грн суд зазначає наступне.
У п. 2.3 договору сторони передбачили, що при задоволенні позову та набранні рішенням законної сили повірений отримує премію (гонорар успіху в сумі 4000 грн).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова ВП ВС у справі № 904/4507/18 від 12.05.2020).
Відтак, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, клієнт і адвокат користуючись принципом свободи договору можуть визначити додаткові витрати між собою у вигляді гонорару успіху, проте вказане не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг, а відповідно не може покладатися на іншу особу (яка не є стороною такого договору).
Суд відзначає, що позивач заявив судові витрати на професійну правничу допомогу відповідно до статтей 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, які підлягають розподілу між сторонами.
В свою чергу, "гонорар успіху" в сумі 4000 грн визначений як додатковий гонорар, який не включається у вартість надання правничої допомоги повірений отримує його при задоволенні позову та набранні рішенням законної сили.
Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що "гонорар успіху" не є необхідним у зв`язку з розглядом цієї справи. Відтак відсутні підстави для покладення на відповідача відшкодування "гонорару успіху".
Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тантум Логістик" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоберрі" про стягнення 261493,80 грн — задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоберрі", вул. Пасічна, буд. 41, кв. 28, м. Івано-Франківськ, 76008 (ідентифікаційний код 43119247) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тантум Логістик", вул. Княгині Ольги, буд. 100 Е, кв. 6, м.Львів, 79053 (ідентифікаційний код 41089834) 176728 (сто сімдесят шість тисяч сімсот двадцять вісім) грн 10 коп. - пені, 55831 (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять одну) грн 19 коп. - інфляційних нарахувань, 28934 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн 51 коп. - 3% річних, 3922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн 41 коп. судового збору, 10000 (десять тисяч) грн витрат на правову допомогу.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.05.2026. 

Суддя Неверовська Л.М.