Справа № 199/1212/26
Провадження № 2/204/2714/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
05 червня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючої       судді Токар Н.В.,
за участю секретаря      Павлюк Д.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа – Головне Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про витребування безпідставно отриманих грошових коштів, -
ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровськогго районного суду міста Дніпра з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа – Головне Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про витребування безпідставно отриманих грошових коштів, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1  17 000 грн. як безпідставно набуті грошові кошти.
В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 17 січня 2025 року позивач сплатив на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, м. Дніпро 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., що підтверджується касовим чеком від 17.01.2025 р. Платіж здійснено на підставі постанови № 1/180 від 07.01.2025 р., виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з рішенням суду № 129892761 від 02.09.2025 р. по справі № 199/1264/25, яке набуло чинності 15.09.2025 р., вказана постанова визнана незаконною та скасована. Таким чином, сплата коштів до державного бюджету є безпідставною. Згідно з роз`ясненнями Міністерства оборони України, доведеними до Державної казначейської служби України листом від 10.04.2025 № 220/6235, обласні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки визначено органами, що контролюють надходження до бюджету штрафів за кодом класифікації доходів 21081100 ("Адміністративні штрафи та інші санкції"), а також здійснюють ведення обліку цих платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 (зі змінами). Для врегулювання питання в досудовому порядку позивач надіслав електронним листом від 18.12.2025 р. письмову заяву з додатками до ІНФОРМАЦІЯ_3 з вимогою повернути кошти. Однак протягом 30 днів відповіді не отримано, що є бездіяльністю відповідно до статті 19 Закону України "Про звернення громадян". Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області відмовило в поверненні коштів через відсутність електронного подання від уповноваженого органу, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13.02.2026 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа – Головне Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про витребування безпідставно отриманих грошових коштів передано за підсудністю до Чечелівського районного суду міста Дніпра.
16 березня 2026 року з Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра до Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла вищевказана цивільна справа.
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 18 березня 2026 року цивільну справу прийнято до свого провадження; у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін.
З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. 
Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.
Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
24 березня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача – Ковтун С.Л. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень зазнає, що Відповідач не є належною стороною по справі. Підстави для застосування статті 1212 ЦК України відсутні в зав`язку з тим, що Позивач обрав неналежний спосіб захисту права. Повернення коштів здійснюється у спеціальному бюджетному порядку, передбаченим Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 року «Про затвердження Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» , а не шляхом їх стягнення через суд. Згідно пункту 3 розділу І Наказу повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення платіжних інструкцій для здійснення внутрішніх операцій. Там же в п.5. вказано «5. Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.». Грошові кошти у сумі 17 000 грн були сплачені до Державного бюджету України та зараховані на рахунок органів Державної казначейської служби. Таким чином ІНФОРМАЦІЯ_4 не є набувачем коштів. Відповідач не здійснює розпорядження такими коштами. Фактичним отримувачем є держава в особі Казначейства. Відповідач не є особою, яка набула майно, що виключає застосування ст. 1212 ЦК України. В Переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету Відповідач відсутній.
26 березня 2026 року позивачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив в якій останній наголошує суду на тому, що посилання Відповідача на Наказ Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 є необґрунтованими. Зазначений нормативно-правовий акт регулює порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, та не охоплює правовідносини, у яких правова підстава для сплати коштів припинила існування внаслідок скасування рішення суб`єкта владних повноважень. Позивач до звернення до суду вживав заходів щодо повернення коштів у позасудовому порядку, зокрема звертався до органів Державної казначейської служби України, що підтверджується доданими доказами. Однак у Відповіді Державної казначейської служби України від 09.10.2025 зазначено, що повернення коштів неможливе без наявності відповідного електронного подання, сформованого на підставі судового рішення або виконавчого документа. Крім того, з наданої Відповіді вбачається, що відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 органом, який контролює надходження до бюджету відповідних платежів та здійснює їх облік, визначено ІНФОРМАЦІЯ_5 , до якого Позивачу було рекомендовано звертатися для вирішення питання повернення коштів. Отже, Відповідач як суб`єкт владних повноважень, у системі якого було прийнято Постанову, що стало підставою для стягнення коштів, та який визначений контролюючим органом відповідних надходжень, є належною стороною у даній справі.
30 березня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника третьої особи – Тараненко М.С. на адресу суду надійшли пояснення в яких остання зазначає, що відповідно до норм Порядку організації роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями затвердженого Наказом Державної казначейської служби України 09.08.2013 № 128 (у редакції наказу Державної казначейської служби України 05.12.2019 № 342), який регламентує організацію роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, визначено, що кошти, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України є доходами загального фонду державного бюджету, зараховуються на аналітичні рахунки, відкриті в Казначействі на ім`я відповідного органу Казначейства за субрахунком 3130 "Надходження до загального фонду державного бюджету", Плану рахунків бухгалтерського обліку в державному секторі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2013 № 1203, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.01.2014 за № 161/24938, у розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету. Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Порядком № 787 визначено спосіб захисту порушених прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах та шляхи відновлення становища, яке існувало до порушення його права. З урахуванням наведеного вимоги позивача про повернення сплаченої ним суми адміністративного штрафу підлягають вирішенню з використанням механізму повернення з бюджету помилково сплачених грошових коштів на підставі звернення до органу, що контролює справляння надходжень бюджету з метою формування ним подання та скерування означеного подання на виконання до відповідного органу Казначейства. З огляду на зазначене та за наявності відповідного механізму щодо повернення грошових сум у спірних правовідносинах, Головне управління вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
30 березня 2026 року через систему «Електронний суд» позивачем подано до суду додаткові пояснення у справі в яких останній зазначає, що твердження Третьої особи щодо достатності позасудового механізму повернення коштів не відповідає фактичним обставинам справи. Після скасування постанови судом уповноважений орган був зобов`язаний вжити заходів для повернення безпідставно отриманих коштів, однак цього зроблено не було. Таким чином, механізм повернення коштів, передбачений Порядком № 787, не був реалізований не через дії чи упущення Позивача, а внаслідок бездіяльності уповноваженого органу. Формальна наявність такого позасудового порядку сама по собі не свідчить про його ефективність, оскільки його реалізація повністю залежить від активних дій органу, який виніс постанову. Отже, посилання Третьої особи на Порядок № 787 не спростовує відсутності ефективного позасудового способу захисту порушеного права Позивача та не виключає можливості судового захисту на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Дослідивши письмові матеріали справи та наявні докази у їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 07.01.2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковник ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , прийняв постанову №1/180, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. У постанові зазначено реквізити для оплати призначеного штрафу.
Згідно квитанції до платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» №0.0.4137892462.1 від 17.01.2025 року, ОСОБА_1 сплатив 17.01.2025 року на рахунок отримувача – ГУК у Дн-кій обл./м.Дніпро/21081100 адміністративний штраф згідно постанови 1/180 від 07.01.2025 року в розмірі 17 000 грн. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 02.09.2025 року по справі №199/1264/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено; скасовано постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 №1/180 від 07.01.2025 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою про повернення платежу до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповіді на заяву позивач не отримав.
Щодо заперечень відповідача про невірно обраний позивачем спосіб захисту суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 (провадження № 12-36гс22) зазначено, що позивач обґрунтував вимогу про стягнення суми сплаченого ним адміністративно-господарського штрафу тим, що суд в адміністративній справі скасував постанову про застосування цього штрафу. Суди першої й апеляційної інстанцій задовольнили позов на підставі статті 1212 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду вважає висновок про задоволення позову по суті правильним. Сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), господарський суд може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави.
У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України).
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).
Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).
З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративного штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету.
За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду).
Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (абзаци перший і п`ятий пункту 5 розділу І Порядку № 787 у редакції, чинній на час звернення до суду).
У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України).Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України).
Матеріали справи свідчать про те, що 07.01.2025 року відповідач застосував до позивача адміністративний штраф у сумі 17 000,00 грн згідно з постановою №1/180.
17.01.2025 року позивач сплатив цей штраф у повному обсязі.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 02.09.2025 року у справі № 199/1264/25, зокрема, скасовано постанову №1/180 від 07.01.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та закрито провадження у справі.
У постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 (провадження № 12-36гс22) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що оскільки на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу, тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.
Порядок № 787 застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважала, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).
За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає вірним обраний позивачем спосіб захисту.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787.
Як встановлено судом позивачем штраф, призначений постановою №1/180 , сплачено 17.01.2025, проте постанова, яка стала підставою для стягнення штрафу, була скасована рішенням суду, провадження у справі закрито.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 зроблено висновок, що сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), господарський суд може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави (п. 39).
У п. 53 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави.
У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України).
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин(частина перша статті 167 ЦК України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).
Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).
З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України).
Отже, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 було сплачено штраф на виконання постанови, яка у подальшому скасована рішенням суду, він має право на звернення до суду з позовом про стягнення суми перерахованих коштів до Державного бюджету України, як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.
При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Аналогічну позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 по справі №910/23967/16.
Враховуючи вищевикладене, суд враховує, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 17 000 грн. як безпідставно набуті грошові кошти.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені банком при поданні позовної заяви, у розмірі 1 331,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207,509,526,549,551,626,628,633,634,1047-1050,1054,1055 ЦК України, ст.ст. 12,13,15,16,19,141,274,276,277 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа – Головне Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про витребування безпідставно отриманих грошових коштів – задовольнити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. як безпідставно набуті грошові кошти.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн . 20 (двадцять) коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.  

Позивач:  ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ),
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 (ЄДРПОУ – НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ),
Третя особа: Головне Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ – 37988155, місцезнаходження: 49000, м.Дніпро, вул.Челюскіна, буд.1)

Суддя   Н.В. Токар