СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Харків Справа № 905/55/24 (905/91/26) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В, при секретарі судового засідання Курило Є.П., розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вх.1037Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2026 у справі №905/55/24(905/91/26)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", Донецька обл, м.Курахове,
до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ,
про стягнення 8 275 552,50 грн,

Представники сторін згідно з протоколом судового засідання

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа №905/55/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", на стадії ліквідаційної процедури, повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Паркулаб В.Г. 
До Господарського суду Донецької області 16.02.2026 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (документ сформований в системі “Електронний суд” 13.02.2026) до відповідача Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення боргу.
Господарський суд Донецької області (суддя Е.В. Зекунов) рішенням від 14.04.2026 (повний текст судового рішення складено та підписано 16.04.2026) позов задовольнив повністю; стягнув з Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго": 6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати; 1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати; 36 415,96 грн за прострочення виконання рішення суду від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, як грошового зобов`язання; 99 306,63 грн – судовий збір.
Мотивуючи ухвалене рішення суд першої інстанції зазначив, що порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у позивача балансуючої електричної енергії у період з лютого по липень 2022 року та правомірність нарахування 3% річних у розмірі 888064,48 грн та втрат від інфляції у розмірі 5845601,79 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 10.03.2022 – 01.09.2022 встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, у зв`язку з чим в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, преюдиційні обставини встановлені у справі №910/9216/22 є обов`язковими для суду, який розглядає справу №905/91/26. Суд зауважив, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до статті 625 ЦК України здійснено позивачем по кожному рахунку-фактурі окремо, виходячи з дати фактичного виконання зобов`язання з оплати платіжними інструкціями через відповідні банки-надавачі платіжних послуг, що підтверджується даними листа АТ “Ощадбанк” № 77/4-09/14306/2026 від 03.02.2026 про надходження коштів на рахунки позивача за період з 01.01.2022 по 31.12.2023, внаслідок чого розрахунки позивача є обґрунтованим і арифметично правильним, тому до стягнення з відповідача підлягають 6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати та 1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати. Суд зазначив, що відповідач прострочив виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, в частині оплати 3% річних у розмірі 888 064,48 грн, втрат від інфляції у розмірі 5 845 601,79 грн та судового збору - 861 663,14 грн. сплативши борг 09.05.2023, в той час, коли рішення суду набуло законної сили 04.04.2023 (постанова Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023), що покладає на останнього обов`язок сплатити на користь позивача 36 415,96 грн за період прострочення. Відхиляючи доводи відповідача в частині того, що позивач не надав доказів виставлення рахунків у системі управління ринком, у зв`язку з чим підстав для оплати не виникло, що акти не є підставою для оплати основного боргу та похідних зобов`язань у вигляді 3% річних та інфляційних витрат, а також щодо неможливості здійснення контррозрахунку позовних вимог, суд першої інстанції зауважив, що в контексті підстав заявленого позову у справі №?905/55/24 (905/91/26) відсутні підстави встановлювати будь-які факти та обставини виставлення рахунків, оскільки рішенням у справі №910/9216/22, яке є преюдиційним у цьому спорі, усі ці обставини були досліджені та встановлені господарським судом, до того ж відповідач не заперечує факт прострочення виконання вказаного рішення суду та не надав жодного доказу, який спростовував би документи, подані позивачем, що свідчить про визнання такої обставини. Суд першої інстанції зазначив про помилковість доводів відповідача в частині можливості виконання зобов`язань виключно шляхом перерахування коштів з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання, на якому, у зв`язку із систематичним порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, у достатній мірі не накопичуються кошти для належного проведення ОСП розрахунків на балансуючому ринку, посилаючись на те, що стаття 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання та ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором. Крім того, наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат. До того ж, за умовами пункту 4.3 договору сторони передбачили, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП, також договором передбачена відповідальність за порушення строків розрахунків, яка не залежить від надходження відповідачу коштів від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. В частині доводів відповідача щодо відсутності доказів виставлення рахунків у системі Управління ринком, суд зауважив, що предметом розгляду у справі №905/55/24 (905/91/26) є виключно встановлення періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання після 01.09.2022, правильність розрахунку інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати та ненадання доказів виставлення рахунків у системі Управління ринком не впливають на вирішення спору, не спростовують преюдиційних обставин та не мають значення для визначення наслідків прострочення, передбачених статтею 625 ЦК України. Суд визнав необґрунтованими доводи відповідача стосовно необхідності застосування порядку нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, приписів про виплату компенсації передбачених для держави Законом №4901-VI, відхиляючи посилання на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №686/21941/15-ц, як нерелевантний, оскільки стаття 625 ЦК України не містить вимоги про попереднє пред`явлення виконавчого документа та відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у цивільно-правових та господарсько-правових відносинах настає автоматично з моменту прострочення виконання первісного зобов`язання, а не з моменту початку чи тривалості виконавчого провадження, до того ж механізм, передбачений статтею 5 Закону №4901-VI, застосовується виключно до держави та не може бути поширений на суб`єктів господарювання, які є рівними за статусом учасниками цивільного обороту. В частині застосування наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх застосування, враховуючи, що перебіг трирічного строку позовної давності у даній справі фактично розпочався лише 4 вересня 2025 року, у зв`язку з його зупиненням і продовженням на період з 2 квітня 2020 року по 3 вересня 2025 року, а позов подано 16.02.2026 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України.
Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “Укренерго”, не погодившись з вказаним рішенням, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2026 повністю та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу заявник посилається на те, що позивачем не надано доказів виставлення рахунків відповідачу у системі ММС, підтвердження їх направлення та отримання відповідачем, а також первинних документів, які б підтверджували обсяг та вартість балансуючої електричної енергії, що, на його думку, унеможливлює здійснення контррозрахунку заявлених сум та перевірку правильності визначення обсягів та вартості електричної енергії. Крім того, скаржник, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №686/21941/15-ц, відповідно до якої стягнення 3% річних та інфляційних втрат має відбуватись не з дати набрання чинності рішенням суду, а з наступного дня після спливу трьох місяців від дня пред`явлення до виконання виконавчого документу, наголошує, що позивачем не надано доказів відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення за рішенням судів, що на його думку, свідчить про необґрунтованість стягнення додаткових компенсаційних виплат. Також, заявник наголошує, що позивач звернувся з позовом 16.02.2026, при цьому про порушення свого права йому стало відомо не пізніше 28.02.2022, у зв`язку з чим, враховуючи, що позовна давність з 04.09.2025 року почала обчислюватись, строк позовної давності за заявленими вимогами є таким, що сплив. В частині преюдиційного значення справи №910/9216/22 скаржник зазначає, що предметом розгляду даної справи було встановлення факту наявності заборгованості та порушення умов договору за інший процесуальний період та в іншому обсязі доказів, ніж ті, що досліджуються у даній справі та позивач не звільняється від обов`язку довести належність та обгрунтованість розрахунку позовних вимог, факт виставлення рахунків у системі ММС, а також обсяг та вартість поставленої електричної енергії саме за спірний період. 
02.06.2026 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважає апеляційну скаргу НЕК "УКРЕНЕРГО" такою, що не може бути задоволена апеляційним судом, а оскаржуване рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін, з огляду на те, що: спір щодо основного боргу в частині оплати купленої у позивача балансуючої електричної енергії вже розглянутий та факт порушення відповідачем умов договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 встановлений, внаслідок чого ухвалено рішення від 01.12.2022, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 та постановою Верховного Суду від 01.12.2023; необхідність виставлення будь-яких рахунків відсутня, оскільки обов`язок сплати боргу встановлений наведеним вище рішенням суду і не ставиться у залежність від будь-яких подальших дій позивача; факт прострочення виконання вказаного рішення суду відповідач не заперечив та не спростував жодним доказом на противагу поданим позивачем документам; наведена скаржником справа №686/21941/15-ц не є тотожною спірним правовідносинам у цій справі, оскільки спір у наведеній справі стосувався вимог фізичної особи до прокуратури Хмельницької області та Державної казначейської служби України про стягнення за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку вартість неповернутих 1 342 086 штук простих іменних акцій.
Згідно з витягом з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.05.2026 апеляційна скарга (1037 Д/2) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.
Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 08.05.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишив без руху, та на виконання вимог вказаної ухвали, заявником усунуто недоліки апеляційної скарги.
У зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О., яка входить до складу колегії суддів, на підставі розпорядження Керівника апарату суду здійснено повторний автоматизований розподіл та на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.05.2026 апеляційна скарга (1037 Д/2) у справі №905/55/24 (905/91/26) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.
Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 20.05.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2026 у справі №905/55/24(905/91/26); призначив розгляд апеляційної скарги на 16 червня 2026 ; встановив учасникам справи термін до 02.06.2026 (включно) подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання та письмові пояснення з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; витребував у Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/55/24(905/91/26).
Копія вказаної ухвали направлена до електронних кабінетів сторін у справі.
Відповідно до ч.1 ст.285 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) судові рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.
Частиною 6 ст.242 ГПК України, передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Згідно з довідками, сформованими в комп`ютерній програмі “Діловодство спеціалізованого суду” копія ухвали суду від 20.05.2026 доставлена до електронних кабінетів сторін 20.05.2026 о 18:20 та о 18:24, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч.6 ст.242 ГПК України, копія ухвали вважається врученою 21.05.2026. 
Отже, сторони належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження, дату, час та місце розгляду апеляційної скарги заявника.
29.05.2026 матеріали справи №905/55/24 (905/91/26) у 1 томі надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
03.06.2026 від представника ТОВ "ДТЕК Східенерго" через підсистему "Електронний суд" надійшла заява про проведення судового засідання 16.06.2026 по справі № 905/55/24(905/91/26) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису за допомогою сервісу https://vkz.court.gov.ua/, яку суд задовольнив ухвалою від 16.06.2026.
15.05.2026 від скаржника через підсистему «Електронний» суд надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Представник скаржника в судове засідання не з`явився, по дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник позивача в судове засідання з`явився, брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення клопотання відповідача про відкладення судового засідання, проти апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Розглянувши клопотання Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про відкладення розгляду справи судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.
В поданому клопотанні представник скаржника просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із його щорічною відпусткою з 15.06.2026 по 28.06.2026, що унеможливлює його участь судовому засіданні.
В підтвердження викладеного представником долучено до клопотання копію наказу №4655-кв/01 про надання відпустки від 09.06.2026.
Відповідно до ч.1 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Судова колегія враховує, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” в межах даної справи відкрито 20.05.2026 та судове засідання призначено на 16.06.2026, відповідна ухвала вручена скаржнику та його представнику через електронний кабінет 21.05.2026, при цьому наказ про оформлення відпустки датований 09.06.2026, тобто як представник так і скаржник були обізнані про розгляд справи №905/55/24 (905/91/26) у відповідну дату та час, тож мали достатньо часу для забезпечення участі іншого представника у судовому процесі.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі-ЄДР) представляти інтереси Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” уповноважені, окрім керівника та Сосунова Є.В. ще 11 осіб, при цьому матеріали клопотання не містять доказів в підтвердження неможливості участь у даній справі жодного із представників визначених в ЄДР. 
Враховуючи зазначене та відсутність поважних причин для відкладення розгляду скарги, беручи до уваги, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, з огляду на належне повідомлення скаржника про розгляд справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги заявника за відсутності представника скаржника. 
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).
Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційним господарським судом враховані обставини, встановлені судом першої інстанції про наступне.
ТОВ "ДТЕК Східенерго" є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі – НКРЕКП, Регулятор) від 28.05.2019 №818.
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі – ПРАТ НЕК "Укренерго"/Відповідач) є оператором системи передачі (ОСП) - юридичною особою, відповідальною за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії, на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР) - юридичної особи, яка забезпечує організацію проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг. 
27.05.2019 ПРАТ НЕК "Укренерго" за вих. №01/18996 повідомлено Позивача про акцептування заяви останнього про приєднання до умов Договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування. Ідентифікатор Договору №0425-04013, дата акцептування 27.05.2019. 
Відповідно до п. 1.2. Типового договору про участь у балансуючому ринку (надалі – Договір) за цим Договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього Договору та Правил ринку. 
Виставлення рахунків та здійснення платежів у рамках розрахункових сум здійснюються відповідно до процедур та графіків, зазначених у Правилах ринку (п. 4.1. Договору). 
За підсумками місяця надання послуг балансування ППБ складає та направляє ОСП 2 примірники підписаного зі свого боку акта приймання-передачі, який ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом 3 робочих днів з моменту його отримання від ППБ або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, які мають бути усунені. Сторони погодили, що у разі непідписання акта приймання-передачі з боку ОСП у зазначений строк та/або ненаправлення підписаного акта приймання-передачі та/або мотивованих зауважень до нього у зазначений строк, підписаний з боку ППБ акт приймання-передачі є підставою для здійснення розрахунків (п. 4.2. Договору). 
ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 10 робочих днів після підписання Сторонами акта приймання-передачі або з дати направлення акта приймання-передачі ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акта приймання-передачі та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування (п. 4.3. Договору). 
За умовами підпункту 1 п. 5.4. Договору ПРАТ НЕК "Укренерго" зобов`язується здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ТОВ "ДТЕК Східенерго" балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим Договором. 
Вказану умову Договору ПРАТ НЕК "Укренерго" порушило, що стало наслідком ініціювання ТОВ "ДТЕК Східенерго" спору, за наслідками розгляду якого, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 та постановою Верховного Суду від 01.12.2023 у справі №910/9216/22 позов ТОВ "ДТЕК Східенерго" з вимогами до ПРАТ "НЕК "Укренерго" про стягнення коштів задоволено частково. 
Так, Господарський суд міста Києва стягнув на користь Позивача 116 328 573,29 грн, 3% річних у розмірі 888 064,48 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 845 601,79 грн, а також 861 663,14 грн судового збору. Спір у наведеній справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з лютого по липень 2022 року за актами: №БР/22/02-№0425 від 28.02.2022 на суму 26 205 678,83 грн; №БР/22/03-№0425 від 31.03.2022 на суму 50 572 455,97 грн; №БР/22/04-№0425 від 30.04.2022 на суму 34 104 974,95 грн; №БР/22/05-№0425 від 31.05.2022 на суму 47 021 765,48 грн; №БР/22/06-№0425 від 30.06.2022 на суму 43 562 268,17 грн; №БР/22/07-№0425 від 31.07.2022 на суму 66 398 320,61 грн. Суд перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції за період з 10.03.2022 – 01.09.2022, здійснений Позивачем, визнав його обґрунтованим та арифметично вірним, а суми 3% річних у розмірі 888 064,48 грн та втрат від інфляції у розмірі 5 845 601,79 грн, такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
У відповідь на адвокатський запит від 09.12.2025 №09/12-3 листом вих. №01/77475 від 17.12.2025 НЕК "Укренерго" надало інформацію про фактичну оплату боргу за балансуючу електричну енергію у період з лютого по липень 2022 року, з якої вбачається, що оплата була здійснена у період, що не охоплюється розрахунком стягнутої судовим рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22 суми 3% річних та інфляційних витрат. 
У зв`язку з прострочення виконання відповідачем зобов`язань ТОВ “ДТЕК Східенерго” звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з НЕК “Укренерго” 6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати; 1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22 позивачем нараховано та заявлено до стягнення 21 225,30 грн - 3 % річних, нарахованих на суму боргу за рішенням суду, за винятком основної заборгованості, у період з 05.04.2023 по 08.05.2023 та 15 190,66 грн інфляційних втрат за квітень 2023, що загалом складає 36 415,96 грн.
Відповідач у поданому відзиві просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки з матеріалів позовної заяви не можливо здійснити контррозрахунок позовних вимог, так як повністю відсутні докази виставлення рахунків в системі ММС для відповідача, при цьому по актам оплата не проводиться, а дані, які надані до матеріалів позовної заяви, не дають суду та стороні процесу можливості перевірити такі розрахунки.
За результатами розгляду заявлених вимог суд першої інстанції ухвалив рішення яким позов задовольнив у повному обсязі, з мотивів викладених у рішенні.
Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст.4 Закону України “Про ринок електричної енергії” учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, в тому числі, договір про участь у балансуючому ринку.
Статтею 68 Закону України “Про ринок електричної енергії” передбачено, що в Україні функціонує балансуючий ринок, що, зокрема, передбачає здійснення міждержавного балансування шляхом обміну балансуючою електричною енергією через європейські платформи балансування. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: купівля та продаж балансуючої електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах розрахункового періоду; купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс. Для купівлі та продажу балансуючої електричної енергії під час балансування та/або передиспетчеризації учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.
Частиною 1 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що в межах справи №910/9216/22, у зв`язку неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" умов укладеного між сторонами договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у позивача балансуючої електричної енергії у період з лютого по липень 2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості. 
За результатами розгляду вказаної справи рішенням від 01.12.2022 позов задоволено частково в обсязі, вказаному вище.
Господарський суд міста Києва в ході розгляду справи встановив, що на підставі укладеного між сторонами договору у період з лютого по липень 2022 року позивачем поставлялась, а відповідачем отримувалась балансуюча електрична енергія, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу балансуючої енергії згідно договору та відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, враховуючи часткову оплату, станом на день прийняття рішення за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 116328573,29 грн. Крім того, матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої позивачем на виконання умов договору балансуючої електричної енергії, у зв`язку з чим у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 10.03.2022 - 01.09.2022.
Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку, однак суди залишили вказане рішення без змін.
В межах справи №905/55/24 (905/91/26) позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 6 913 721,94 грн та 3% річних у розмірі 1 325 414,60 грн за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати за прострочення виконання зобов`язань за договором про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019, а також 36 415,96 грн грн за прострочення виконання рішення суду у справі №910/9216/22, як грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ є преюдиціальністю. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. 
Порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати Відповідачем купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з лютого по липень 2022 року та правомірність нарахування інфляційних втрат у розмірі 5845601,79 грн, 3% річних у розмірі 888064,48 грн за загальний період прострочення з 10.03.2022 - 01.09.2022, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, преюдиційні обставини встановлені у справі №910/9216/22 є обов`язковими для суду, який розглядає справу №905/91/26.
Доводи заявника у поданій апеляційні скарзі про те, що посилання на преюдиційність є помилковим, з огляду на те, що предметом розгляду у справі №910/9216/22 було встановлення факту наявності заборгованості та порушення умов договору за інший процесуальний період та в іншому обсязі доказів, ніж ті, що досліджуються у даній справі та відповідно зазначене рішення не містить встановлених обставин щодо конкретного розрахунку заборгованості, заявленого у справі №905/55/24 (905/91/26), не досліджує питання належності та допустимості доказів виставлення рахунків у системі ММС саме за спірний у цій справі період, не встановлює факту належного виконання позивачем обов`язку щодо формування та направлення рахунків, які є підставою для виникнення обов`язку відповідача з оплати відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.
За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).
Отже, право вимоги сплати суми інфляційних втрат та 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21).
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.
З матеріалів справи вбачається, що в межах справи №910/9216/22 позивачем заявлено до стягнення суми 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання за договором за період з 10.03.2022 - 01.09.2022, факт прострочення та правомірності вказаних нарахувань за зазначений період встановлено в судовому рішенні, разом з тим у зв`язку з продовженням порушення збоку відповідача позивачем продовжено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, які заявлено до стягнення за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати на суму заборгованості за рахунками за період з лютого по липень 2022 року відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Таке нарахування в силу положень ч.2 ст.625 ЦК України здійснюється за весь час прострочення до фактичного погашення боргу, та не вимагає від позивача виставлення та направлення будь-яких рахунків та актів відповідачу на стягнення вказаних сум, що свідчить про помилковість доводів скаржника. Обов`язок з оплати 3% річних та інфляційних втрат виникають у боржника на підставі норм чинного законодавства та в умовах встановлення факту прострочення виконання основного зобов`язання, в даному випадку за період за період з 02.09.2023 по день фактичного розрахунку є правомірним.
Судом першої інстанції досліджені та матеріалами справи підтверджується, що нарахування проведені окремо по кожному рахунку окремо за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати вказаному у листі АТ “Ощадбанк” № 77/4-09/14306/2026 від 03.02.2026 про надходження коштів на рахунки ТОВ “ДТЕК Східенерго” за період з 01.01.2022 по 31.12.2023.
Так, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до статті 625 ЦК України здійснено позивачем по кожному рахунку-фактурі окремо, виходячи з дати фактичного виконання зобов`язання з оплати платіжними інструкціями через відповідні банки-надавачі платіжних послуг, що підтверджується даними вказаного листа, а саме:
1. За рахунком-фактурою № 408202200004 (розрахунковий період 21.07.2022– 31.07.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1015 від 01.03.2023 у сумі 11 494 037,74 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 28.02.2023 (180 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 863 149,06 грн; 3% річних — 170 048,78 грн.
2. За рахунком-фактурою № 2406202200004 (розрахунковий період 11.06.2022– 20.06.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1010 від 08.02.2023 у сумі 336 958,17 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 07.02.2023 (159 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 22 785,79 грн; 3% річних — 4 403,54 грн.
3. За рахунком-фактурою № 2607202200003 (розрахунковий період 11.07.2022– 20.07.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1009 від 24.02.2023 у сумі 1 871 652,67 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 23.02.2023 (175 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 140 552,46 грн; 3% річних — 26 921,03 грн.
4. За рахунком-фактурою № 1606202200004 (розрахунковий період 01.06.2022– 10.06.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1009 від 08.02.2023 у сумі 6 114 206,09 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 07.02.2023 (159 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 413 454,97 грн; 3% річних — 79 903,46 грн.
5. За рахунком-фактурою № 1407202200004 (розрахунковий період 01.07.2022– 10.07.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1008 від 24.02.2023 у сумі 3 634 860,92 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 23.02.2023 (175 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 272 961,24 грн; 3% річних — 52 282,25 грн.
6. За рахунком-фактурою № 606202200004 (розрахунковий період 21.05.2022– 31.05.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1004 від 03.02.2023 у сумі 6 136 957,85 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 02.02.2023 (154 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 414 993,49 грн; 3% річних — 77 678,75 грн.
7. За рахунком-фактурою № 1605202200003 (розрахунковий період 01.05.2022– 10.05.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1003 від 03.02.2023 у сумі 2 405 536,84 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 02.02.2023 (154 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 162 667,26 грн; 3% річних — 30 448,16 грн.
8. За рахунком-фактурою № 605202200003 (розрахунковий період 21.04.2022– 30.04.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1002 від 03.02.2023 у сумі 13 889 542,31 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 02.02.2023 (154 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 939 238,91 грн; 3% річних — 175 807,36 грн.
9. За рахунком-фактурою № 2804202200004 (розрахунковий період 11.04.2022– 20.04.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1001 від 03.02.2023 у сумі 2 115 449,21 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 02.02.2023 (154 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 143 050,95 грн; 3% річних — 26 776,37 грн.
10. За рахунком-фактурою № 1804202200004 (розрахунковий період 01.04.2022– 10.04.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1000 від 03.02.2023 у сумі 2 770 694,02 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 02.02.2023 (154 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 187 359,93 грн; 3% річних — 35 070,15 грн.
11. За рахунком-фактурою № 1606202200004 (розрахунковий період 01.06.2022– 10.06.2022), оплаченим через АБ "УКРГАЗБАНК" платіжною інструкцією № 2327G5 від 07.02.2023 у сумі 7 690 409,26 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 06.02.2023 (158 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 520 041,01 грн; 3% річних — 99 869,97 грн.
12. За рахунком-фактурою № 2406202200004 (розрахунковий період 11.06.2022– 20.06.2022), оплаченим через АБ "УКРГАЗБАНК" платіжною інструкцією № 23210G5 від 10.02.2023 у сумі 1 785 716,90 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 09.02.2023 (161 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 120 753,78 грн; 3% річних — 23 630,17 грн.
13. За рахунком-фактурою № 1407202200004 (розрахунковий період 01.07.2022– 10.07.2022), оплаченим через АБ "УКРГАЗБАНК" платіжною інструкцією № 23223G8 від 23.02.2023 у сумі 3 463 868,44 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 22.02.2023 (174 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 260 120,50 грн; 3% річних — 49 538,06 грн.
14. За рахунком-фактурою № 2607202200003 (розрахунковий період 11.07.2022– 20.07.2022), оплаченим через АБ "УКРГАЗБАНК" платіжною інструкцією № 23228G9 від 28.02.2023 у сумі 8 801 852,46 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 27.02.2023 (179 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 660 978,40 грн; 3% річних — 129 495,75 грн.
15. За рахунком-фактурою № 408202200004 (розрахунковий період 21.07.2022– 31.07.2022), оплаченим через АБ "УКРГАЗБАНК" платіжною інструкцією № 23228G10 від 28.02.2023 у сумі 2 733 786,04 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 27.02.2023 (179 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 205 294,69 грн; 3% річних — 40 220,36 грн.
16. За рахунком-фактурою № 1606202200004 (розрахунковий період 01.06.2022– 10.06.2022), оплаченим через АТ “Ощадбанк” платіжною інструкцією № 1006 від 06.02.2023 у сумі 2 478 493,49 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 05.02.2023 (157 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 167 600,74 грн; 3% річних — 31 982,75 грн.
17. За рахунком-фактурою № 606202200004 (розрахунковий період 21.05.2022– 31.05.2022), оплаченим через АТ “Ощадбанк” платіжною інструкцією № 1005 від 06.02.2023 у сумі 2 450 900,36 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 05.02.2023 (157 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 165 734,83 грн; 3% річних — 31 626,69 грн.
18. За рахунком-фактурою № 2406202200004 (розрахунковий період 11.06.2022– 20.06.2022), оплаченим через АТ “Ощадбанк” платіжною інструкцією № 1005 від 09.02.2023 у сумі 5 280 556,28 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 08.02.2023 (160 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 357 081,88 грн; 3% річних — 69 442,93 грн.
19. За рахунком-фактурою № 2406202200004 (розрахунковий період 11.06.2022– 20.06.2022), оплаченим через АТ “Ощадбанк” платіжною інструкцією № 1007 від 22.02.2023 у сумі 6 145 866,81 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 21.02.2023 (173 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 461 526,17 грн; 3% річних — 87 389,17 грн.
20. За рахунком-фактурою № 1407202200004 (розрахунковий період 01.07.2022– 10.07.2022), оплаченим через АТ “Ощадбанк” платіжною інструкцією № 1008 від 22.02.2023 у сумі 4 249 889,84 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 21.02.2023 (173 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 319 147,07 грн; 3% річних — 60 429,94 грн.
21. За рахунком-фактурою № 2607202200003 (розрахунковий період 11.07.2022– 20.07.2022), оплаченим через АТ “Ощадбанк” платіжною інструкцією № 1005 від 27.02.2023 у сумі 1 534 432,87 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 26.02.2023 (178 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 115 228,81 грн; 3% річних — 22 448,96 грн.
Виходячи із зазначеного загальна сума 3% річних складає 1 325 414,60 грн, а інфляційних втрат 6 913 721,94 грн. 
Судова колегія перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, здійснений судом, визнає його обґрунтованим і арифметично правильним, у зв`язку з чим погоджується з наявністю правових підстав для стягнення з відповідача 6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати та 1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати.
Стосовно стягнення нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України в частині прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 326 ГПК України, ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22 залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023, а отже набрало законної сили 04.04.2023, що свідчить про виникнення обов`язку Відповідача виконати таке рішення суду вже з наступного дня – 05.04.2023.
Частинами 1 та 2 ст. 241 ГПК України визначено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Статтею 284 ГПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Положення статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дають підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.
Колегія суддів наголошує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Касаційний господарський суд у постанові від 20.08.2025 по справі №910/10616/24 зазначив про обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат з відповідача, розрахувавши такі суми з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено нарахування 3% річних за період з 05.04.2023 до 08.05.2023 та інфляційних втрат за період квітень 2023 на суму боргу в розмірі 7 595 329,41, яка стягнута рішенням суду від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, та складається з, 3% річних у розмірі 888064,48грн, інфляційних втрат у розмірі 5845601,78грн, а також судового збору - 861663,14грн. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, в частині оплати 3% річних у розмірі 888 064,48 грн, втрат від інфляції у розмірі 5 845 601,79 грн та судового збору - 861 663,14 грн. сплативши борг 09.05.2023, в той час, коли рішення суду набуло законної сили 04.04.2023 (постанова Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023), що покладає на останнього обов`язок сплатити на користь Позивача 36 415,96 грн за період прострочення.
Проте, колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Верховний Суд у постанові від 11.11.2025 у справі №922/4758/24, зазначив, що нарахування інфляційних втрат і 3% річних на нараховані раніше відсотки річних, інфляційні втрати і пеню не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18, від яких колегія суддів не вбачала підстав для відступу. 
У постанові від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18 Верховний Суд виснував, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на встановлену рішенням суду заборгованість до складу якої, окрім основного боргу, входять суми неустойки, 3 проценти річних та інфляційних втрат, не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності та суперечить положенням статті 550 Цивільного кодексу про заборону нарахування процентів на неустойку. Системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов`язок сплатити неустойку за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, тому що неустойка є одним із видів забезпечення виконання основного зобов`язання, в тому числі й грошового та не змінює.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 366/203/21, від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19 та від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04.06.2019 у справі №916/190/18 зробила такий висновок, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Схожий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 98, 99 постанови від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20, в якій зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін. 
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18.12.2025 повернула справу № 922/4734/24 Верховному Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду для розгляду, з огляду на те, що, зокрема, необхідність відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, яку обґрунтовує Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, не пов`язана з відсутністю, суперечливістю, неповнотою, невизначеністю (неясністю, нечіткістю) та неефективністю правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів, а зводиться до незгоди з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19.
Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18 виклав правовий висновок, відповідно до якого, враховуючи, що грошове зобов`язання відповідача виникло до ухвалення судового рішення по суті спору у справі та не припинилося в наслідок набрання ним законної сили, нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені згідно зі статтею 625 ЦК України необхідно здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням сум відсотків річних, інфляційних втрат.
З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з доводами скаржника що нарахування 3% річних на нараховані раніше відсотки річні, інфляційні збитки та на пеню, є безпідставним, оскільки правова природа обов`язку сплатити відповідачем вказані суми у вигляді виключної відповідальності за порушення ним строків грошового зобов`язання із прийняттям рішення суду у справі № 910/9216/22 не змінилася.
Судова колегія враховує також правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у справі №915/14/17 від 31.01.2018 року, в частині того, що стягнення неустойки є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, тому на неї не можуть нараховуватись проценти річних та інфляційні втрати, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України.
Разом з тим, колегія суддів вбачає правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму судового збору у розмірі 861663,14грн, оскільки сума судових витрат за своєю природою не є основним грошовим зобов`язанням, що випливає з договору між сторонами. Проте, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, наслідки прострочення стосуються будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від його джерела походження, якщо інше прямо не встановлено законом або договором.
Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі грошові зобов`язання, які не виконані у встановлений строк, у тому числі і на такі, що виникли внаслідок судового рішення. Позивач, у відповідності до вимог процесуального права, поніс витрати, пов`язані з захистом свого порушеного права у вигляді сплати судового збору, які за рішенням суду повинні бути компенсовані йому відповідачем, а отже у останнього виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду. 
Враховуючи зазначене сума 3% річних за допущене прострочення виконання рішення суду у справі №910/9612/22, яке підлягає стягненню з відповідача за період з 05.04.2023 по 08.05.2023 складає 2 407,94грн, а інфляційних втрат - 1 723,33грн за квітень 2023, що загалом складає 4131,27грн. 
З огляду на викладене, враховуючи положення ст.277 ГПК України, рішення суду першої інстанцій в цій частині підлягає зміні.
Скаржник, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №686/21941/15-ц, відповідно до якої стягнення 3% річних та інфляційних втрат має відбуватись не з дати набрання чинності рішенням суду, а з наступного дня після спливу трьох місяців від дня пред`явлення до виконання виконавчого документу, наголошує, що позивачем не надано доказів відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення за рішенням судів, що на його думку, свідчить про необґрунтованість стягнення додаткових компенсаційних виплат.
Колегія суддів зауважує, що посилання скаржника на справу №686/21941/15-ц є помилковим, оскільки в межах даної справи відсутня будь-яка правова позиція Великої Палати Верховного Суду, правовідносини, які виникли між сторонами стосуються стягнення з ДКСУ за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку вартості неповернутих акцій, та постанова від 26.02.2021 не містить будь-яких висновків щодо відповідальності за порушення виконання зобов`язання. Разом з тим, за своїм змістом правова позиція, на яку посилається скаржник, викладена у постанові від 03.10.2023 у справі №686/7081/21, яка пов`язана з зазначеною вище справою. 
Так, у справі №686/7081/21 спір виник у правовідносинах між фізичною особою та державним органом, а предмет спору стосувався відповідальності держави за несвоєчасне виконання судового рішення, що прямо регулюється статтею 5 Закону України №4901-VI “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”.
Відповідно до ст.5 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Вказаний Закон встановлює гарантії саме держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.
У справі №905/55/24 (905/91/26) предмет спору має іншу правову природу оскільки він виник із господарського договору між двома суб`єктами господарювання, які є рівними за статусом учасниками цивільного обороту. Жодна зі сторін не є державним органом, а тому на спірні правовідносини не поширюється дія статті 5 Закону №4901-VI, яка є спеціальною нормою виключно для випадків відповідальності держави за невиконання судових рішень.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правова позиції Великої Палати Верховного Суду, викладена у справі №686/7081/21 не є релевантною до правовідносин у справі №905/55/24 (905/91/26), оскільки: стаття 625 ЦК України не містить вимоги про попереднє пред`явлення виконавчого документа; відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у цивільно-правових та господарсько-правових відносинах настає автоматично з моменту прострочення виконання первісного зобов`язання, а не з моменту початку чи тривалості виконавчого провадження; механізм, передбачений статтею 5 Закону №4901-VI, застосовується виключно до держави та не може бути поширений на суб`єктів господарювання, які є рівними за статусом учасниками цивільного обороту.
Вказане свідчить про необґрунтованість доводів відповідача щодо необхідності застосування порядку нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, приписів про виплату компенсації передбачених Законом №4901-VI для держави.
Судова колегія також відхиляє доводи заявника щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог з огляду на наступне.
До спірних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності, а саме три роки (ст.257 ЦК України).
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Колегія суддів враховує, що відповідно до положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” № 540-IX від 30.03.2020 розділ Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2" №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами та доповненнями) №1236 від 09.12.2020, в Україні встановлено карантин з 12.03.2020.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" №651 від 27.06.2023, на всій території України скасовано карантин з 24 год. 00 хв. 30.06.2023, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, карантин на території України діяв у період з 12.03.2020 по 30.06.2023.
Разом з цим, згідно із Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України пунктом 19, згідно із яким, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
04.09.2025 набрав чинності Закон України “Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України щодо поновлення строків позовної давності” від 14.05.2025 №4434-ІХ, яким виключено п.19 з розділу Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України.
Враховуючи зазначене, строки позовної давності станом на період дії карантину були подовжені до 30.06.2023 та на період воєнного стану були зупинені до 03.09.2025 включно.
Перебіг строку на звернення до суду для стягнення простроченої заборгованості мав початись, враховуючи період заборгованості, з 28.02.2022, проте враховуючи подовження строків позовної давності на період карантину починаючи з 12.03.2020 та їх зупинення до 03.09.2025 (включно), перебіг строку позовної давності почався з 04.09.2025, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в умовах подання позову 16.04.2026 року, позивачем дотримано строк позовної давності, визначений статтею 257 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів також відхиляє посилання заявника на неможливість здійснення контррозрахунку за відсутності виставлених рахунків, оскільки питання щодо виставлення рахунків у системі Управління ринком, правомірності формування актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії та обов`язковості їх оплати не є предметом дослідження в межах цієї справи, вони вже були оцінені судом у справі №910/9216/22 і набули ознак преюдиційності. Предметом розгляду у справі №905/55/24 (905/91/26) є виключно встановлення періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання після 01.09.2022 та правильність розрахунку інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з 02.09.2022 по день фактичного здійснення погашення боргу, що зумовлює відсутність зв`язку між виставленими рахунками у системі Управління ринком та нарахуваннями у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України за відповідний період.
Підсумовуючи викладене, під час розгляду справи колегією суддів встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині здійснення нарахування 3% річних та інфляційних втрат на 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку з чим позов підлягав задоволенню частково, при цьому інші доводи скаржника наведені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до положень статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вх.1037Д/2) підлягає задоволенню частково, а рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2026 у справі №905/55/24(905/91/26) підлягає зміні.
В ході проголошення вступної та резолютивної частини постанови було допущено обмовку щодо нумерації абзаців рішення суду першої інстанції, які змінюються, проте у скороченій та повній постанові номера абзаців вказані вірно.
Відповідно до положень пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
З огляду на вищевикладене, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, згідно положень ст.129 ГПК України підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог. 
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вх.1037Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2026 у справі №905/55/24(905/91/26) – задовольнити частково.
2.Рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2026 у справі №905/55/24(905/91/26) - змінити.
3.Викласти абзаци 1-2 резолютивної частини рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2026 у справі №905/55/24 (905/91/26) у наступній редакції:
«Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” (01032, м. Київ, вул.Симона Петлюри, 25; ЄДРПОУ 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" (85612, Донецька область, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34; ЄДРПОУ 31831942):
- 6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
- 1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
- 4131,27 грн за прострочення виконання рішення суду від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, як грошового зобов`язання;
- 98 919,21 грн – судовий збір.
В іншій частині заявлених вимог – відмовити.»
4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (код ЄДРПОУ 31831942; 85612, Донецька область, м.Курахове, вул.Енергетиків, 34) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна Енергетична Компанія “Укренерго”" (код ЄДРПОУ 00100227; 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 25) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 581,12 грн.
5.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова складена 18.06.2026.

Головуючий суддя П.В. Демідова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя І.В. Тарасова