КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2026 року Київ № 320/15383/23
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (відділ ДВС).
Просила суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойченко С.В. від 20.02.2023 ВП № 54386360 про стягнення виконавчого збору у сумі 130 030, 94 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що виконавчий збір у ВП № 54386360 не підлягає стягненню з позивача, оскільки виконавчий лист №2-3231/2011 від 06.03.2013 виконується приватним виконавцем. У свою чергу, державним виконавцем фактично стягнуто лише 25200 грн. Вказала, що при стягненні виконавчого збору, відповідно до частини третьої статті 40 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (Закон №1404-VIII) без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору.
Ухвалою від 13.07.2023 позовну заяву залишено без руху.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовну заяву №320/15383/23 передано для розгляду судді Донцю В.А.
Ухвалою судді Донця В.А. від 19.08.2024 прийнято до провадження справу №320/15383/23. Відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.
На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи з підстав, зазначених у ньому.
Внаслідок повторного автоматизованого розподілу матеріали справи були передані для розгляду судді Скрипці І.М.
Ухвалою судді Скрипки І.М. від 10.03.2025 адміністративну справу прийнято до свого провадження. Постановлено, що справа розглядатиметься одноособово суддею Скрипкою І.М. за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Відповідач своїм правом на подання відзиву у строк, встановлений в ухвалі від 10.03.2025, не скористався. 
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
26.07.2017 Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №54386360 з виконання виконавчого листа № 2-3231/2011 від 06.03.2013, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 1 328 309, 47 грн. 
26.01.2018 в межах виконавчого провадження №54386360 державним виконавцем з боржника Гаєвської Є.Є. стягнуто 25200 грн заборгованості за вказаним виконавчим листом.
20.02.2023 державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Бойченко С.В. в межах виконавчого провадження №54386360 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на користь Деснянського ВДВС У м. Києві ЦМУМЮ у сумі 130 030,94 грн.
У той же день, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII за його письмовою заявою.
Також, 20.02.2023 державним виконавцем Бойченко С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71096699 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 130 030, 94 грн.
21.03.2023 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Корольову В.В. виконавчий лист № 2-3231/2011 від 06.03.2013, виданий Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу у розмірі 1 328 309,47 грн.
До заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем долучено Довідку №8 від 03.03.2023 із зазначенням суми у розмірі 138 185,16 грн, яку було попередньо солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа № 2-3231/2011 від 06.03.2013.
21.03.2023 приватним виконавцем Корольовим В.В. відкрито виконавче провадження на підставі зазначеного документа та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71358130.
21.03.2023 приватним виконавцем Корольовим В.В. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 119 012,43 грн за примусове виконання виконавчого листа № 2-3231/2011 від 06.03.2013 Дніпровського районного суду міста Києва.
Позивач вважає, що у зв`язку із подальшим виконанням виконавчого листа приватним виконавцем постанова від 20.02.2023 про стягнення виконавчого збору прийнята державним виконавцем Бойченко С.В. у межах виконавчого провадження №54386360 має бути скасована, звернулася до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Приписи частини першої статті 5 Закону №1404-VIII передбачають, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За правилами частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (абзац 1 частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII).
Згідно із частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Водночас, якщо примусове виконання рішення здійснює приватний виконавець, то згідно з частинами першою-третьою статті 31 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (Закон №1403-VIII) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону №1403-VIII основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону №1403-VIII).
У абзаці 1 частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII закріплено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Спірним є питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа у випадку, коли в органі державної виконавчої служби та приватного виконавця перебувають на виконанні постанови про стягнення з боржника одних і тих же сум у рахунок погашення виконавчого збору та основної винагороди.
Вирішуючи зазначену проблему правового застосування в подібних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19 зауважив, що Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.
Водночас, законодавство містить норму (частина восьма статті 27 Закону №1404-VIII), у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку з участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа. На відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону №1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.
Вказана норма містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець, а також спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагороди. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.
На основі цього, Верховний Суд вважає, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII.
Застосовуючи положення частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин, Верховний Суд у справі №320/6215/19 зробив висновок, що в разі, коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.
Також Верховний Суд наголосив, що належним та ефективним способом захисту, який здатний відновити й захистити права боржника в такому випадку, є закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору в подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону №1404-VIII, так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.
Зважаючи на вжиті у частині восьмій статті 27 Закону №1404-VIII часові маркери для її застосування, то застосування аналогії закону до правовідносин дозволяє виснувати, що право на захист виникає з дня відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того самого документа, який раніше був на виконанні у державного виконавця.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22 та у постанові від 19.08.2025 у справі №380/22356/23.
Процедура передачі виконавчого документа від державного до приватного виконавця урегульована частиною п`ятою статті 5 Закону №1404-VIII та передбачає, що за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову. Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
Водночас положення пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII передбачає процедуру повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, що не виключає подальше самостійне пред`явлення стягувачем такого виконавчого документа до виконання приватному виконавцю.
Однак боржник позбавлений можливості впливати на волевиявлення стягувача щодо форми передачі виконавчого документа на виконання приватному виконавцю: за частиною п`ятою статті 5 чи за пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, у зв`язку з чим неможливість стягнення виконавчого збору лише в разі передачі виконавчого листа за процедурою, що передбачена частиною п`ятою статті 5 Закону №1404-VIII, є порушенням майнових прав боржника.
З матеріалів справи з`ясовано, що на цей час наявне відкрите приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим В.В. виконавче провадження №71358130 за виконавчим листом № 2-3231/2011 від 06.03.2013, виданим Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» боргу у розмірі 1 328 309,47 грн, яким також прийнято постанову від 21.03.2023 про стягнення з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 10 відсотків заборгованості. 
За таких обставин, виходячи із норм частини першої статті 39 Закону №1404-VIII та частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII, яка тут має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що належним способом судового захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору. 
При цьому, відсутні підстави для визнання протиправною спірної постанови, оскільки за правилами частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. 
Відтак державний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження №54386360 з виконання виконавчого листа № 2-3231/2011 від 06.03.2013 був зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору. 
У досліджуваному випадку має місце бездіяльність державного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження.
Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
За змістом частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 536, 80 грн підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойченко С.В. щодо незакінчення виконавчого провадження ВП № 54386360 про стягнення виконавчого збору у сумі 130 030,94 грн.
Зобов`язати державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойченко С.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54386360 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на користь Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у розмірі 130 030,94 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ 34972294; місцезнаходження: 02232, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 64) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) 536, 80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Скрипка І.М.