Справа № 509/1963/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання: Пронози І.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/1963/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, –
ВСТАНОВИВ:
До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ), про стягнення ашліментів, в якій остання просила суд:
Стягнути з ОСОБА_2 (громадянин Молдови) ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.. з 01.11.23 р. до досягнення повноліття останньої. 
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 (громадянин Молдови) і громадянки України ОСОБА_1 , народилась донька, ОСОБА_3 , про що свідчить Свідоцтво про народження видане повторно серії і-жд № НОМЕР_2 від 27.10.2023, видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), актовий запис за №1453 від 04.11.2022 р.
Позивач звертає увагу на те, що з моменту виїзду за межи України відповідач взагалі не приймає участі в утриманні дитини, необхідної матеріальної допомоги не надає, щоб уникнути позбавлення дитини матеріальної підтримки з боку батька, в якій вона має потребу, що є абсолютним правом як неповнолітньої дитини. 
Ухвалою судді від 24 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін.
Вказаною ухвалою судді також постановлено доручити компетентному суду Республіки Молдова, юрисдикція якого розповсюджується на територію місця проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , вчинити такі процесуальні дії:
1) вручити відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , позовну заяву з додатками.
2) допитати ОСОБА_2 в якості відповідача у справі щодо стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , поставивши йому наступні питання:
- чи визнає відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги по вищезазначеному позову? Повністю або частково, в якій частині?
- якщо відповідач ОСОБА_2 позов не визнає, зазначити з яких підстав, роз`яснити йому право на подання доказів на підтвердження своїх доводів.
- чи бажає ОСОБА_2 приймати участь у розгляді справи? Якщо ні, то чи згодний на розгляд справи у його відсутність?
3) роз`яснити ОСОБА_2 , що йому встановлено строк п`ятнадцять днів, з дня вручення йому копій матеріалів позову, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, а також зустрічну позовну заяву.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
4) прийняти від відповідача ОСОБА_2 письмові пояснення та документи, докази, які він вважає за потрібне долучити до справи.
У липні 2025 р. Овідіопольським районним судом Одеської області на підставі Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 10.11.94 р. (Договір ратифіковано Законом N 238/94-ВР від 10.11.94) було надіслано на адресу Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (65000, Одеська область, м. Одеса, вул.. Богдана Хмельницького, 34) доручення про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій в рамках цивільної справи № 509/1963/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (громадянин Молдови) про стягнення аліментів (Нотаріально засвідчена Ухвала з перекладом з українською на румунську мову на 7 арк., Нотаріально засвідчений екземпляр позовної заяви з додатками до неї з перекладом з українською на румунську мову).
18.05.2026 р. від Одеського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України (65605, Одеська область, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 34) було отримано документи складені в ході виконання на території Республіки Молдова доручення Овідіопольського районного суду Одеської області про вручення судових документів та проведення судових дій відносно ОСОБА_4 , відповідно до яких останнім не було отримано кореспонденцію за домашньою адресою.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що сторони по справі мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 04 листопада 2022 року, видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1453.
Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 13.04.2023 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . 
У зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану, позивачкою спільно з відповідачем було прийнято рішення задля безпеки їх дитини про її виїзд за кордон до Італії.
Як встановлено під час розгляду справи та стороною відповідача не спростовувалось, питання урегулювання мирним шляхом утримання дитини з батьком розпочалося з початку листопада 2023 р. але жодних результатів це не зазнало. Узгоджена щомісячна сума у 300 евро, запропонована з боку батька після надіслання йому реквізитів банківського рахунку позивачки, не виконувалася жодним чином. 
Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою позивач наголошувала, що відповідач добровільно брати участь в утриманні спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 відмовляється, участі у вихованні не бере, хоча має таку можливість, а самостійно утримувати двох малолітню дитину в неї не має матеріальної можливості, що змусило її звернутися до суду з вказаним позовом.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц.
Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років
Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17).
Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо.
Відсутність офіційних доходів у батьків не позбавляють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину.
Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду роз`яснив, що батько не може бути звільнений від сплати аліментів на тій підставі, що він не працює і на його утриманні знаходиться непрацездатна мати. Вказані факти також не є достатньою підставою для зменшення присудженого нижчими судами розміру аліментів.
Відповідна постанова у справі № 234/6207/17 (№ 61-7802св18) була ухвалена 15 травня 2018 року.
Отже, нормами чинного законодавства визначено, що відсутність доходів не знімає з боржника обов`язки по сплаті аліментів.
До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
Отже, батьки рівні не тільки в правах на дитину, але і в обов`язках щодо її забезпечення.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21, провадження № 61-15542св21.
Отже, при визначенні розміру аліментів, суд оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується для забезпечення гармонійного розвитку, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, часткового визнання позову з боку відповідача та враховуючи вимоги діючого законодавства.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 підлягають задоволенню та з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, до повноліття дитини.
При цьому стягнення аліментів слід розпочати з дня пред`явлення позову, як це передбачено ч.1 ст.191 СК України, тобто з 17.04.2025 року, а не з 01.11.23 р., як просить представник позивача, тому в ція частині позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 1211 грн. 20 коп.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 28, 76, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 187, 211, 247, 263-265, 273, 274, 353-355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2025 року і до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір у сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять ) грн. 20 коп.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:         Є.М. Панасенко