Справа № 753/4196/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1989/2026
Головуючий у суді першої інстанції: Осіпенко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В., 
суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року, ухвалене у м. Києві, у складі судді Осіпенко Л.М., повний текст якого складено 14 липня 2025 року, у цивільній справі № 753/4196/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Міст Експрес» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Зазначав, що 19.11.2023 року на Міжнародному торговому Інтернет-майданчику «AliExpress» він придбав для своєї доньки три товари на суму 1 041,03 грн, що еквівалентно 27,91 доларам США. Служба логістики «AliExpress» об`єднала ці замовлення в одну посилку за №MGRAE0003283705YQ та виставила рахунок на загальну суму 1 166,36 грн, що еквівалентно 31,27 доларам США за курсом 37.2996 з урахуванням доставки. Вищевказаний рахунок він сплатив з власної картки через застосунок «Monobank». Доставку товару здійснювало ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес». 15.12.2023 року у мобільному додатку «Meest пошта» йому прийшло повідомлення, що відправлення готове до видачі, проте коли він звернувся у відділення за посилкою, то її не змогли знайти. 19.12.2023 року у мобільному додатку «Meest пошта» йому прийшло повідомлення що посилка була отримана, разом з тим ні він, ні його донька відправлення не забирали. 19.12.2023 року та 22.12.2023 року він звернувся до представника відповідача, де йому пообіцяли вирішити питання протягом 7 (семи) робочих днів. 03.01.2024 року у мобільному додатку «Meest пошта» йому прийшло повідомлення, що відповідачем прийнято рішення компенсувати кошти відправнику товару. Разом тим повідомлено, що йому потрібно надати підтверджуючі документи, що товар не був отриманий. 04.01.2024 року він звернувся до ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» з проханням надати підтверджуючі документи про те, що посилка ним не була отримана, яке залишилось без відповіді. У зв`язку з тим, що ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» не надало підтверджуючих документів про те, що він посилки не отримував, відправник товару закрив спір не на його користь, з посиланням на те, що посилка була вручена отримувачу 19.12.2023 року. 10.01.2024 року він подав лист-претензію до відповідача з вимогою компенсувати суму в розмірі 1 166, 36 грн. (31,27 доларів США), на що 11.01.2024 року отримав відповідь про те, що відповідач може компенсувати лише 448 грн (10,20 доларів). Лише після публікації ним у соціальній мережі «Facebook» обставин спору, 15.01.2024 року відповідач надіслав лист про те, що посилка була втрачена під час доставки. Також відповідач в цей же день у своєму застосунку в розділі «трекінг» змінив статус посилки з «вручена» на «відправлення втрачено». Відповідач як виконавець договору від 19.11.2023 року з «AliExpress» з моменту отримання посилки № MGRAE0003283705YQ у ММПО і до моменту доставки посилки адресату відповідає за збереження вантажу, з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України. Позивач вважає, що відповідач як виконавець договору поставки товару, надав йому послугу неналежної якості, внаслідок чого завдав матеріальну шкоду в розмірі 1 166,36 грн. Крім того, відповідач завдав йому моральної шкоди, оскільки своїми діями свідомо та тривалий час не надавав достовірної інформації про статус посилки, що призвело до того, що позивачу кожного дня протягом 26 днів необхідно було доводити перед відповідачем та відправником посилки те, що він посилку взагалі не отримував. Також, відповідач не надав жодного підтвердження про те, що ним було повідомлено міжнародний торгівельний Інтернет-майданчик «AliExpress» про те, що посилка насправді не була йому вручена. Вважає, що відповідач своїми протиправними діями наніс шкоди його діловій репутації, виставляючи його перед продавцем як неблагонадійного покупця. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 1 166,36 грн. та моральну шкоду в розмірі 80 000,00 грн. 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції помилково вважав «AliExpress» обов`язковим співвідповідачем, що не відповідає специфіці справи. Позов стосується виключно дій ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес», який не видав товар у своєму відділенні та надав недостовірну інформацію про вручення відправлення, що спричинило йому шкоду. Наголошує на тому, що порушення його прав відбулося саме під час невидачі товару в відділенні відповідача. При цьому, Київський апеляційний суд, розглядаючи питання підсудності даної справи, підтвердив, що порушення стосувалося не перевезення, а невидачі товару у відділенні відповідача, а недостовірна інформація про вручення була основною проблемою. AliExpress виступає посередником між продавцем і покупцем, забезпечуючи платіжний та організаційний зв`язок. Згідно з умовами договору, AliExpress утримує кошти від покупця до підтвердження отримання товару та спливу 15-денного періоду захисту покупця, після чого перераховує їх продавцю (підпункт d п. 5 «Правил та умов «Гарантії повернення грошей із захисту покупця» або «Базового захисту покупця» в AliExpress», доступних за посиланням: https://sale.aliexpress.com/__pc/ym1QYdCzjk.htm?spm=a2g0o.buyer_protection_detail.0.0.d6cfKeztKeztA2). У разі неотримання товару покупець має право ініціювати процедуру розгляду суперечок через розділ «Суперечки та звіти» на AliExpress (підпункт а п. 4 Правил AliExpress). Правилами AliExpress передбачено, що у разі розбіжностей між записами покупця та AliExpress остаточним є запис організатора. Отже, отримавши від відповідача недостовірну інформацію про вручення та не отримавши протягом 15-денного терміну базового захисту покупця даних про неотримання, AliExpress правомірно списав кошти на користь продавця. Відповідно до витягу з судової практики Верховного Суду (2009-2012 рр.) про захист прав споживачів, споживач має право звертатися до суду незалежно від прямого договору з надавачем послуг, а Закон № 1023-XII регулює відносини з підприємствами, що надають послуги, незалежно від форм власності. Таким чином, відповідач, як виконавець послуги видачі, є єдиним належним відповідачем, а залучення AliExpress є необґрунтованим. Вказує, що він уклав договір купівлі-продажу з умовою видачі товару через AliExpress, не підписуючи фізичного договору, що є типовим для договорів на відстані. При цьому він, як споживач, не зобов`язаний розбиратися у внутрішній структурі продавця чи його агентів. З дня укладання договору з AliExpress отримуючи трекінг через застосунок «Meest пошта», він вважав відповідача виконавцем, відповідальним за видачу товару, тобто вважав відповідача особою, яка несе відповідальність по договору, укладеному між позивачем та AliExpress. На підтвердження вказаної обставини зазначає, що він 22 грудня 2023 року письмово через офіційний сайт відповідача в розділі «Оформити претензію (рекламацію)» подав претензію до відповідача. Відповідач в свою чергу дану претензію прийняв, обробив та, протягом строку, передбаченого на розгляд претензії, 02 січня 2024 року надав рішення про компенсацію коштів відправнику, оскільки посилка була втрачена. На його вимогу повернути кошти саме йому відповідач 11 січня 2024 року надав рішення про компенсацію оголошеної вартості товару, але в подальшому відмовився від цього рішення. Таким чином, відповідач, прийнявши рекламацію, обробивши її та прийнявши рішення, підтвердив правовідносини з позивачем і фактично прийняв зобов`язання по видачі товару в рамках основного договору купівлі-продажу та є стороною у зобов`язанні як боржник, що узгоджується зі ст. 509 ЦК України. Саме відповідач є єдиним відповідачем за неналежне виконання зобов`язань щодо видачі товару. Відповідач не виконав свої зобов`язання, що призвело до неотримання позивачем товару та списання коштів у розмірі 1 166,36 грн. Недостовірна інформація про вручення товару також свідчить про недоліки у наданні послуги, за які відповідач несе відповідальність як виконавець. Також зазначає, що відповідач своїми свідомими діями щодо тривалого ненадання достовірної інформації про статус посилки завдав йому моральної шкоди. Протягом 26 днів він був змушений щодня доводити факт невручення товару перед відповідачем та AliExpress. При цьому відповідач не підтвердив факт інформування AliExpress про невручення посилки. Такі дії призвели до зниження його репутації перед AliExpress - він поставав як особа, яка нібито намагається шахрайським шляхом повернути кошти. Це негативно вплинуло на його рейтинг як покупця в системі AliExpress, що позбавляє його передбачених пільг і створює ризик аналогічного ставлення в інших сервісах групи Alibaba Group. Виставляючи його неблагонадійним покупцем, відповідач завдав шкоди його честь, гідність та діловій репутації. Крім того, тривале заперечення факту невручення посилки з боку відповідача порушило звичні умови його життя та його сім`ї, спричинило стрес, емоційні та часові витрати, необхідність звернення до суду, що додатково погіршило його стан здоров`я. Моральна шкода підлягає компенсації в розмірі 80 000 грн, що є справедливим.
Генеральний директор ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» Серновський О.С. подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19.11.2023 року ОСОБА_1 замовив через Міжнародний електронний торговельний майданчик «AliExpress» три товари на загальну суму 27,91 доларів США (з розрахунку: 25,99 доларів США + 2,36 доларів США + 0,82 доларів США) (а.с. 11-13). 
19.11.2023 року ОСОБА_1 здійснив оплату товару, з врахуванням доставки, що підтверджується квитанцією №Е4СМ-2С3Е-5ЕЕ9-40ХХ від 19.11.2023 року на суму 31,27 доларів США (а.с. 9).
Доставка замовленого ОСОБА_1 товару здійснювалась відповідачем ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» за договором, укладеним з ТОВ «Спільне українсько-канадське підприємство «Росан» від 01.03.2023 року (а.с. 64-67).
15.12.2023 року у мобільному додатку «Meest пошта» ОСОБА_1 прийшло повідомлення, що його відправлення готове до видачі, проте коли він звернувся у відділення за посилкою, то її не змогли знайти.
19.12.2023 року у мобільному додатку «Meest пошта» ОСОБА_1 прийшло повідомлення, що посилка була отримана, разом з тим, як зазначає позивач, він не отримав замовлений та оплачений ним товар. Тому вважає, що його права як споживача порушені відповідачем, який не надав йому послугу з доставки належної якості.
03.01.2024 року у мобільному додатку «Meest пошта» ОСОБА_1 прийшло повідомлення, що відповідачем прийнято рішення компенсувати кошти відправнику товару. Вартість втраченої посилки буде повернута відправнику по факту виставлення на підтвердження компенсації. В свою чергу повідомлено, що ОСОБА_1 потрібно звернутися до відправника, в якого він замовляв товар, для отримання відшкодування (т.1, а.с. 15). 
ОСОБА_1 звернувся до відправника товару із заявою про повернення коштів, в зв`язку з неотриманням товару. Разом тим відправником було повідомлено ОСОБА_1 , що йому потрібно надати підтверджуючі документи, що товар не був отриманий. 
04.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» з проханням надати підтверджуючі документи про те, що посилка ним не була отримана, яке залишилось без відповіді.
08.01.2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» з претензією та повідомив, що відправник товару закрив спір не на його користь, оскільки він не надав підтверджуючих документів про те, що посилка №MGRAE0003283705YQ ним не отримана, а у відправника є інформація від компанії «Meest», що вказана посилка отримана 19.12.2023 року.
10.01.2024 року ОСОБА_1 направив до ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» лист-попередження, в якому просив повернути на його картковий рахунок суму, сплачену ним за не отриманий товар в розмірі 1 166,36 грн, та повідомлено, що у випадку не повернення коштів до 22.01.2024 року він буде звертатись до компетентних органів (т.1, а.с. 19-21).
15.01.2024 року ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» надіслало лист англійською без перекладу про те, що посилка була втрачена під час доставки (т.1, а.с. 24). 
Також 15.01.2024 року ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» у застосунку «Meest пошта» в розділі «трекінг» змінив статус посилки з «вручена» на «відправлення втрачено» (т.1, а.с. 25).
ОСОБА_1 не отримавши замовлений та оплачений ним товар, вважав, що його права як споживача порушені відповідачем, а тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що заявлені позивачем вимоги, безпосередньо стосуються не тільки прав та обов`язків відповідача як перевізника, але також прав та обов`язків продавця, якого не залучено до участі у справі у якості співвідповідача.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За приписами статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Згідно ч.ч 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Визначення кола відповідачів, предмету та підстав спору є виключним правом позивача.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги ОСОБА_1 фактично зводяться до повернення вартості неотриманого ним товару, при цьому, позивач стверджує, що саме відповідач ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» має відшкодувати йому вартість цього товару, оскільки його втрата сталася в зв`язку з неналежним виконанням договору поставки товару.
Разом з тим, відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про поштовий зв`язок» поштове відправлення належить відправнику до моменту вручення його адресату, якщо воно не вилучено відповідно до законодавства.
Аналогічне положення міститься в п. 23 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.
Відповідно до п. 1 ст. 5 Всесвітньої поштової конвенції будь-яке поштове відправлення належить відправнику доти, доки воно не видано адресату, якщо тільки воно не було затримано згідно з національним законодавством країни подання або призначення і в разі застосування статті 19.2.1.1 або 19.3 згідно з національним законодавством транзитної країни.
Згідно з п.п. 3.1 п. 3 ст. 23 Всесвітньої поштової конвенції у випадку втрати, повної крадіжки чи повного пошкодження простої посилки відправник має право на відшкодування, встановлене Регламентом поштових посилок. Якщо відправник вимагає суму, меншу за ту, яку встановлено у Регламенті поштових посилок, то призначені оператори мають право сплатити цю меншу суму й на цій підставі одержати відшкодування від інших призначених операторів, яких це може стосуватися.
У випадку втрати, повної крадіжки чи повного пошкодження відправлення з оголошеною цінністю відправник має право на відшкодування, що відповідає, в принципі, сумі оголошеної цінності в СПЗ (п.п. 4.1 п. 4 ст. 23 Конвенції).
Незалежно від положень пунктів 2, 3 та 4, адресат має право на відшкодування розкраденого, пошкодженого або втраченого рекомендованого відправлення, простої посилки чи відправлення з оголошеною цінністю, якщо відправник відмовляється від своїх прав письмово на користь адресата. Ця відмова не є необхідною у випадках, коли відправник і адресат є однією і тією самою особою (п. 9 ст. 23 Конвенції).
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Всесвітньої поштової конвенції відправник має право відмовитися від своїх прав на відшкодування на користь адресата. У випадку відмови від своїх прав відправник або адресат можуть уповноважити третю особу одержати відшкодування, якщо внутрішнє законодавство це дозволяє.
Системний аналіз наведеного вище законодавства свідчить про те, що до моменту вручення поштового відправлення ОСОБА_1 , він не був його власником, таке поштове відправлення належало відправнику.
Крім того, як було вірно встановлено судом першої інстанції, безпосередньо між ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» були відсутні будь-які договірні відносини, зокрема і щодо договору поставки. В той же час позивачем було укладено договір купівлі-продажу з доставкою з Міжнародним електронним торговельним майданчиком «AliExpress». 
Отже, заявлені позивачем вимоги, виходячи з підстав позову, безпосередньо стосуються прав та обов`язків продавця Міжнародного електронного торговельного майданчика «AliExpress».
Позовних вимог до відправника ОСОБА_1 не заявляв, визначивши відповідачем лише ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес».
Без залучення усіх належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання щодо обґрунтованості позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення.
Неналежний суб`єктний склад відповідачів є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Будь-яких доказів на підтвердження підстав для відшкодування йому моральної шкоди позивач ОСОБА_1 суду не надав.
Сама по собі втрата ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» поштового відправлення, власником якого ОСОБА_1 не був, не підтверджує наявності всіх елементів цивільно-правового правопорушення, які були б підставою для виникнення у останнього зобов`язання щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач
Судді