Дата документу 25.06.2026
Справа № 334/10118/25
Провадження № 2/334/878/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі:
Головуючого судді Гнатюка О.М.
При секретарі судового засідання Якущенко Е.Р.
За участі представник позивача Дьякової Т.Л.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Дьякова Тетяна Вікторівна, звернувся до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя із цим позовом з метою визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.11.2024 року.
За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила, тому спадкування здійснювалося за законом.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями за законом на час смерті ОСОБА_3 були: син ОСОБА_1 (позивач), син ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_2 (відповідач).
Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавицею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28.04.1982.
До спадкової маси, після смерті ОСОБА_3 , увійшло нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавиці на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1922.
У передбачений ст. 1270 ЦК України строк, позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кузнецової К.В. із відповідною заявою про прийняття спадщини за законом.
13.01.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кузнєцовою К.В., заведена Спадкова справа № 2/2025 після смерті ОСОБА_3 .
Спадкоємець за законом ОСОБА_5 (брат позивача) відмовився від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_1 , що буде підтверджено відповідними документами у спадковій справі.
Спадкоємець за законом ОСОБА_2 (чоловік спадкодавиці, відповідач) не звертався до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.
Таким чином єдиним спадкоємцем за законом який прийняв спадщину є позивач ОСОБА_1 
28.02.1975 року між спадкодавицею ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 28.02.1975 року.
Стабільних взаємин як подружжя вказані особи не підтримували з 2016 року. Шлюб між ми на момент смерті ОСОБА_3 не був розірваний. ОСОБА_3 мала намір звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1922.
З метою розпорядження вказаною квартирою спадкодавиця звернулася до приватного нотаріуса. якою було роз`яснено останній про необхідність надання обов`язкової письмової згоди її чоловіка ОСОБА_2 , тому як квартира куплена під час зареєстрованого шлюбу.
ОСОБА_3 вважала, що вказана квартира була її особистою приватною власністю, яка куплена на її особисті кошти, хоча й під час зареєстрованого шлюбу, враховуючи наступне:
05.07.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрований в реєстрі за № 1922.
Предметом вказаного договору стала квартира АДРЕСА_2 (пп. 1.1. п. 1 цього Договору).
Відповідно до пп. 2.1. п. 2 вказаного Договору, продаж квартири вчинюється за суму 149000 гривень, які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору.
Сплачені ОСОБА_3 грошові кошти за придбання вказаної квартири в сумі 149000 гривень спадкодавиця отримала від продажу квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.07.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрованим в реєстрі за № 1920.
Відповідно до пп. 2.1. п. 2 вказаного Договору, продаж квартири вчинюється за суму 326071 гривня, які покупці сплатили продавцю повністю до підписання цього договору.
Під час придбання вказаної квартири, відповідач ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 письмову згоду на її придбання, оскільки вони були у зареєстрованому шлюбі, а Цивільним кодексом України в редакції станом на 17.11.2006 рік не було передбачено визнання права особистої приватної власності на майно, що підтверджується заявою від 17.11.2006 року, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сохою О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за 2747.
Грошові кошти в сумі 326071 гривня, які ОСОБА_3 отримала в результаті продажу квартири АДРЕСА_3 , вона та відповідач ОСОБА_2 поділили порівну, 1/2 частину грошових коштів . Спадкодавиця віддала відповідачу ОСОБА_2 , іншу частину грошових коштів сплатила за придбання квартири АДРЕСА_2 . Отримавши кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично припинили між собою шлюбні відносини. До своєї свої спірної квартири спадкодавиця переїхала сама, без відповідача, та з 2016 року одноособово нею користувалася до дня смерті, сама сплачувала комунальні послуги та несла всі витрати з тримання квартири. Відповідач ніколи в цій квартирі не проживав та навіть не був зареєстрований.
Квартира АДРЕСА_3 спадкодавиці належала на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2006 року. Ціна договору була визначена формально 895 грн., тому як остання проживала багато років у цій квартирі разом із родиною та іншим шляхом оформити право власності не було можливим (через приватизацію). Стороною договору, а саме продавцем - було ТОВ «Ластівка», якому квартира належала на підставі Свідоцтва серії НОМЕР_4 про право власності на нерухоме майно, виданого УЖГ Запорізької міської ради 03.01.2006 року. Вказаний факт підтверджується договором купівлі-продажу вказаної квартири від 17.11.2006 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.11.2006 року № 12618902 та витягом з Державного реєстру правочинів від 17.11.2006 року № 3178585.
Таким чином квартира АДРЕСА_2 була особистою приватною власністю спадкодавиці ОСОБА_3 , хоча й придбана під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем.
Багато років спадкодавиця навіть не знала про місце проживання відповідача, шукала його тля вирішення цього питання. А коли знайшла, то відповідач не заперечував та 07.10.2024 року ОСОБА_2 підписав й надав письмову згоду своїй дружині ОСОБА_3 подарувати на її погляд та на її розсуд ОСОБА_1 нажите ними у шлюбі майно, яке складається з всієї належної його частині в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (письмова згоду мовою оригіналу додається).
Ця згода була складена та підписана за місцем знаходження нотаріуса та відповідача, а саме: смт. Пено, Пеновський муніціпальний округ, Тверської області, російська федерація. Але передати її до України та скористатися нею було не можливо, у зв`язку з воєнними діями та агресією з боку РФ. Тобто, цей документ підтверджує той факт, що відповідач не претендує на спірну квартиру та щодо переоформлення права власності на позивача. Розуміючи, що війна триває, відповідач не повернеться до України, мати позивача за життя звернулася до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя із позовною заявою про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, тому як іншим шляхом вирішити це питання було вже не можливо.
Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Позивач був залучений до участі у справі № 334/9310/24 в якості позивача.
05.08.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кузнєцовою К.В. видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , на квартиру в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки до складу спадкового майна, на яке може бути видане свідоцтво про право на спадщину входить 1/2 частка квартири.
14.08.2025 року була подана уточнена позовна заява від правонаступника померлої ОСОБА_3 , позивача ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права особистої приватної власності на квартиру за ОСОБА_3 та визнання за ним права власності в порядку спадкува за законом.
Ухвалою суду 15.09.2025 року ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті уточнених позовних вимог в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, закрите підготовче провадження у справі, призначений судовий розгляд по суті.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2025 року у справі №334/9310/24 відмовлено в задоволені позову у повному обсязі.
Підставою для відмови у задоволенні позову суд зазначив наступне: «враховуючи фактичні обставини справи та копію нотаріальну посвідчену згоду на дарування належної йому долі квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що між сторонами фактично відсутній спір, адже вирішення питання щодо набуття позивачем ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру можливо в процесі спадкування.
Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився.
Представником відповідача подана заява, відповідно до якої визнаються позовні вимоги повністю. Представник відповідача заявив про те, що відповідач підтверджує факт перебування у шлюбі з ОСОБА_3 . З 2015 року сторони фактично не проживали, сімейні відносини не підтримували. У 2016 році ОСОБА_3 продала спільну квартиру АДРЕСА_3 , а отримані кошти були розподілені між подружжям порівну. Належна ОСОБА_3 частка була використана для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначеною квартирою фактично володіла, користувалася та розпоряджалася ОСОБА_3 . Відповідач ніколи не проживав за вказаною адресою, не був зареєстрований у ній та заявляв жодних прав щодо вказаної квартири. За життя ОСОБА_3 мала намір передати квартиру сину ОСОБА_1 , на що відповідач надав згоду. Спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідач не приймав, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, на спадкове майно не претендував. На цей час відповідач проживає в російській федерації та набув у 2015 році громадянство рф. Просив розглянути справу за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.11.2024 року.
Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавицею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28.04.1982.
Спадкоємцями за законом на час смерті ОСОБА_3 були: син ОСОБА_1 (позивач), син ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_2 (відповідач).
13.01.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кузнєцовою К.В., заведена Спадкова справа № 2/2025 після смерті ОСОБА_3 .
Спадкоємець за законом ОСОБА_5 (брат позивача) відмовився від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_1 , що підтверджено відповідними документами у спадковій справі.
Спадкоємець за законом ОСОБА_2 (чоловік спадкодавиці, відповідач) не звертався до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.
Таким чином єдиним спадкоємцем за законом який прийняв спадщину є позивач ОСОБА_1 
28.02.1975 року між спадкодавицею ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 28.02.1975 року.
Під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1922.
Сплачені ОСОБА_3 грошові кошти за придбання вказаної квартири в сумі 149000 гривень спадкодавиця отримала від продажу квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.07.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрованим в реєстрі за № 1920.
Таким чином квартира АДРЕСА_2 була особистою приватною власністю спадкодавиці ОСОБА_3 , хоча й придбана під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем.
Зазначену обставину визнав представник відповідача у поданій до суду заяві.
05.08.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кузнєцовою К.В. видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , на квартиру в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки до складу спадкового майна, на яке може бути видане свідоцтво про право на спадщину входить 1/2 частка квартири.
Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею і йому свідоцтва про право на спадщину.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Враховуючи визнання стороною відповідача того, що квартира АДРЕСА_2 була особистою приватною власністю спадкодавиці ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки наявні передбачені законом підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавиці.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Гнатюк О. М.