Справа № 361/3235/25
Провадження № 2/361/1074/25 

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
31.03.26

31 березня 2026 р. м.Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі – 
головуючої судді - Писанець Н.В., 
при секретарі – Михальовій М.В., 
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Броварського міськрайонного суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та зустрічною позовною заявою  ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_3 зазначено, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 09 жовтня 2018 року у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2810, прізвище дружини змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Від спільного подружнього життя мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що до реєстрації шлюбу, вони з відповідачем не проживали у фактичних шлюбних відносинах та не вели спільного господарства. 
До реєстрації шлюбу, позивачем була придбана нерухомість за власні грошові кошти в сумі 856 530,56 грн., що підтверджується договором №5/163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «Альянс Новобуд» від 11.06.2018 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та підтверджується долученими письмовими доказами. 
Позивачем також зазначено, що грошові кошти, які були витрачені на придбання квартири – належали їй на праві особистої приватної власності, оскільки, частину цих коштів вона отримала від продажу земельної ділянки кадастровий номер 90:11:010102:360, розташованої на тимчасово окупованій території – АДРЕСА_2 – на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2017 року. А також, інша частина грошових коштів на вищевказану купівлю квартири були особистими заощадженнями та коштами її матері. 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2024 року шлюб між сторонами було розірвано.
Враховуючи, що право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за позивачем під час перебування у шлюбі з відповідачем, та останній не приймав ніякої грошової участі у придбанні цього майна, однак, не визнає її особисте право приватної власності на квартиру, ОСОБА_3 просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на житлову квартиру АДРЕСА_3 . 
Ухвалою суду від 17.04.2025 року у вищевказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Не погоджуючись з позовними вимогами, представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив, зі змісту якого вбачається незгода з позовними вимогами у повному обсягу, оскільки, відповідач вважає спірну квартиру – спільним сумісним майном подружжя та такою, що підлягає поділу та визнанню права власності на неї за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках. 
Після чого, відповідач ОСОБА_4 , у інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 , за змістом якої зазначив наступне. Позивач ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_4 познайомились у вересні 2017 року та з 01.01.2018 року почали спільне проживання однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_4 , яка належить відповідачу ОСОБА_4 . 
На підтвердження факту спільного проживання сторін до реєстрації шлюбу, представником відповідача зазначені у якості доказів – відомості з довідки ВПО ОСОБА_10 щодо її зареєстрованої адреси проживання на території м.Бровари – у квартирі АДРЕСА_5 – яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 , його матері ОСОБА_11 та брату ОСОБА_12 . 
Також, фактом неперебування сторін у інших зареєстрованих шлюбах на момент спільного проживання. Крім цього, фактом спільного відпочинку у Єгипті, що підтверджується наявними авіаквитками на їх ім`я від 02.02.2018р. 
За час спільного проживання до реєстрації шлюбу, вони обидва спланували купити житло у новобудові для створення сім`ї та народження дітей, тому 11.06.2018р. ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за спільні грошові кошти придбали квартиру АДРЕСА_3 . В укладених договорах купівлі-продажу деривативу №58437-А від 11.06.2018р. та купівлі-продажу майнових прав №5/163 від 11.06.2018р. – зазначений номер мобільного телефону відповідача ОСОБА_4 . Також особисто відповідачем були здійснені останні платежі 29.08.2019 року за вищевказаними договорами купівлі-продажу майнових прав. Крім цього, відповідачем на підставі довіреності від 18.11.2019р. від ОСОБА_3 здійснювались представницькі дії щодо спірної квартири, а також він був зазначений особою, що прийняла майнові права на квартиру, відповідно до акту приймання-передачі майнових прав 18.12.2019р. Також, відповідачем за власні грошові кошти був проведений ремонт у квартирі, здійснювалось її обладнання меблями.
Документ, на якій посилається при цьому позивач – договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 90:11:010102:360, розташованої на тимчасово окупованій території – АДРЕСА_2 – як на підтвердження наявності у неї грошових коштів для купівлі спірної квартири – просить вважати неналежним доказом, оскільки він посвідчений на тимчасово окупованій території, що відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - є недійсним та не створює правових наслідків. Також, не надано доказів, що отримані ОСОБА_3 грошові кошти, отримані за цим договором, були належним чином задекларовані та ввезені на територію України законним шляхом. 
Окрім цього, ОСОБА_3 , на думку представника відповідача, не надала належних доказів наявності у неї усієї частини грошових коштів, внесених відповідно до договору №5/163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 11.06.2018р., що підтверджує позицію ОСОБА_4 щодо його фінансової участі у придбанні цього майна. 
Враховуючи наведене, представник відповідача просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 однією сім`єю, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу, з 01.01.2018 року до 09.10.2018 року, визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним та ОСОБА_3 за кожним право власності по частці вищевказаної квартири в порядку поділу майна подружжя. 
Присутній у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав первісні позовні вимоги ОСОБА_3 , наполягав на їх задоволенні. Щодо зустрічних позовних вимог подав відзив, у якому зазначив про незгоду з ними у повному обсягу, зважаючи на наступне. ОСОБА_4 у період з 06.10.2007 року по 18.05.2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою - ОСОБА_13 , що підтверджується відповідними свідоцтвом про шлюб та судовим рішенням про розірвання цього шлюбу, долученими до відзиву. 
Також зазначено, що у період перебування у відносинах з ОСОБА_4 , вони з позивачем ОСОБА_3 дійсно подорожували за рахунок коштів відповідача та за його ініціативи. При цьому, ОСОБА_4 працював, на той момент, провідником пасажирського вагону в ВП «Вагонна дільниця станція Київ-Пасажирський» та отримував незначний дохід. Гроші на ремонт спірної квартири були передані матір`ю ОСОБА_3 – ОСОБА_14 у загальній сумі 8900 доларів США. Просить віднестись критично до позиції ОСОБА_4 щодо наявної довіреності, виданої позивачем на його ім.»я, оскільки, за цим документом він не набував право управління, користування та розпорядження спірним майном, а мав лише представницькі повноваження. 
Також зауважує, що грошові кошти, отримані внаслідок продажу земельної ділянки кадастровий номер 90:11:010102:360, розташованої на тимчасово окупованій території – АДРЕСА_2 – були ввезені до України частинами, сума кожної з яких не перевищувала 10 000,00 доларів США, тому не підлягали обов`язковому декларуванні на кордоні. Враховуючи наведене, просив суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. 
Допитана у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_15 зазначила про обізнаність щодо особистого життя ОСОБА_10 , оскільки є її подругою, з якою вони разом відвідували школу у АРК Крим та підтримують спілкування до тепер. Повідомила, що ОСОБА_4 , на момент їх знайомства з ОСОБА_8 , був одружений з іншою жінкою, тому до моменту реєстрації їх з ОСОБА_8 шлюбу, вони не проживали разом однією сім`єю, та це була принципова позиція її подруги. 
Допитана у якості свідка ОСОБА_16 зазначила, що знайома з подружжям ОСОБА_6 як сусідами по будинку АДРЕСА_6 . Зі слів цієї пари їй стало відомо, що вони познайомились у 2017 році, що ОСОБА_3 приїхала з Криму, що пошуком спільного житла займався ОСОБА_4 , потім за спільні кошти вони купили квартиру АДРЕСА_7 у вищевказаному будинку, де за спільні кошти зробили ремонт. У них народилась донька та, після початку війни, ОСОБА_3 разом із нею, виїхала за кордон України, а ремонтні роботи закінчував ОСОБА_4 . Сама свідок почала жити поряд з квартирою подружжя ОСОБА_6 з 2019 року, а про обставини, що відбувались з ними до цього часу їй стало відомо зі слів подружжя ОСОБА_6 . 
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі №361/4282/24 від 25.06.2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано шлюб, укладений 09.10.2018 року та зареєстрований у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2810, прізвище дружини змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». 
Від спільного подружнього життя мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.
11.06.2018 року було укладено договір №5/163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, між ОСОБА_8 та ТОВ «Альянс Новобуд», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також договір купівлі-продажу деривативу №58437-А, укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «Компанія з управління активами «Сіті Кепітал», а також акт приймання-передачі (пред`явлення до виконання) форвардного контракту, укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «Альянс Новобуд», окрім цього акт приймання-передачі Деривативу до договору купівлі-продажу деривативу №58437-А, укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «Компанія з управління активами «Сіті Кепітал». 
Також вбачається укладення додаткової угоди №1 до Договору №5/163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, між позивачем та ТОВ «Альянс Новобуд» від 11.07.2019р. та Додаткового договору про внесення змін №2 до Договору №5/163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, між позивачем та ТОВ «Альянс Новобуд» від 19.08.2019р. 
Окрім цього, долучений акт приймання-передачі майнових прав (як сукупності прав) на квартиру, укладений між позивачем та ТОВ «Альянс Новобуд» від 18.12.2019 року, а також довідка про повну оплату майнових прав, видана ТОВ «Альянс Новобуд» від 21.12.2019р. за №1109. Довідка з переліку осіб, які брали участь в інвестуванні об`єкта будівництва житлового приміщення №163, за адресою: АДРЕСА_1 , видана ТОВ «Альянс Новобуд» від 26.12.2019р. за №1206.
Зі змісту платіжних інструкцій №1та №2 від 11.06.2018р. вбачається здійснення оплати згідно договору купівлі-продажу деривативу №58437-А від 11.06.2018р. на суму 383 570,56 грн. та згідно договору №5/163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру на суму 472 960,00 грн., на загальну суму 856 530,56 грн. ОСОБА_8 . 
За інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 – 02.07.2020 року державним реєстратором Туранською Г.Б. зареєстроване право власності за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21162881322106. 
За інформації з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2017 року кадастровий номер 90:11:010102:360, розташованої на тимчасово окупованій території – АДРЕСА_2 – ОСОБА_8 отримала 1 430 000,00 рублів внаслідок її продажу. 
За змістом рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.04.2018р. у справі №361/6851/17, було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , укладений та зареєстрований 06.10.2007р. Рішення суду набрало чинності 18.05.2018р.
Вирішуючи по суті позовні вимоги сторін, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ч. 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки позивач заявив з певною правовою метою - визначення правового статусу майна, набутого сторонами у період спільного проживання, як такого, що є спільним майном сторін.
Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.
Для визначення осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц звернуто увагу на те, що відповідно до вимог статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 484/5407/19.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Разом з тим, суд враховує висновки, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, а саме:
«Пункт 41. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).
Пункт 42. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом ІV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Пункт 43. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Пункт 44. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.
Пункт 70. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна».
З огляду на зазначене, за обставин цієї справи, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (зокрема з вересня 2007 по 20 вересня 2020 року) та визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін не є ефективним способом захисту права позивача.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.
Окрім цього, відповідно до ч. 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, за змістом наведених судом вище норм сімейного законодавства слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак, якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя.
Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з 01.01.2018р. по 09.10.2018р. позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 посилався лише факт спільного відпочинку сторін, зазначення адреси житла, що належить йому та його рідним у договорі №5/163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «Альянс Новобуд» від 11.06.2018 року, фотокартки спірної квартири до та після ремонту, та на показання свідка ОСОБА_16 , які містяться в матеріалах справи. 
Однак, на переконання суду, надані позивачем ОСОБА_4 докази, свідчать виключно про наявність відносин між сторонами, проте не розкривають їх суті, а відтак не можуть ототожнюватись із подружніми відносинами.
Суд також констатує, що показання свідків різняться в залежності від того, з ким із сторін вони підтримують кращі відносини, проте загалом ніхто із свідків не навів таких відомостей про факти та обставини життя сторін, які б переконали суд у тому, що дійсно між сторонами були відносини, які притаманні подружжю у вказаний ОСОБА_4 період, за виключенням період його перебування у іншому зареєстрованому шлюбі – до 18.05.2018р.
Більш того, навіть факт можливого перебування позивача з відповідачкою у близьких стосунках, що власне достеменно встановити не вдалось, може лише свідчити про те, що сторони могли підтримувати в якийсь момент інтимні стосунки, проте без доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, а відтак суд не може кваліфікувати їхні відносини як сімейні.
Такий висновок фактично узгоджується із висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2019 у справі № 490/4949/17.
Крім того, суд вкотре наголошує, що показання свідків щодо проживання позивача із відповідачкою однією сім`єю, також не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України.
Водночас, суд зазначає, що у контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх, згідно з усталеною судовою практикою, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 08.12.2021 у справі № 531/295/19.
Також, суд доходить висновку, що наведені ОСОБА_4 факти не можуть бути доказами його участі у купівлі майнових прав на спірну квартиру та проведенні у ній ремонтних робіт за власний рахунок, а самі лише показання свідків та зазначення у договорі купівлі майнових прав у якості адреси перебування ОСОБА_8 - належної йому та його рідним квартири за адресою: АДРЕСА_8 - за відсутності інших доказів фінансової спроможності такої участі ОСОБА_4 - не можуть підтверджувати обставини участі позивача власними коштами у придбанні спірного майна та проведенні у ньому ремонтних робіт. 
Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у період часу з 01.01.2018р. по 09.10.2018р., та доказів про придбання майнових прав на спірне майно внаслідок спільної праці, позивач за зустрічним позовом не надав суду.
З огляду на зазначене, оцінивши достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_9 доведений факт використання для купівлі майнових прав на спірну квартиру грошових коштів, що належали їй особисто внаслідок продажу належного їй майна. Факт реєстрації права власності на спірне майно у період перебування сторін у шлюбі – не змінює обставини його придбання за власні грошові кошти дружини до реєстрації їх шлюбу. 
Оскільки ОСОБА_4 не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_9 , як чоловіка та жінки однією сім`єю, ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці, відтак, майно, яке знаходиться у власності ОСОБА_3 , не є спільною сумісною власністю та не підлягає поділу.
З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених первісних та зустрічних вимог, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо визнання її права особистої приватної власності на житлову квартиру АДРЕСА_3 – слід задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя - необхідно відмовити. 
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). 
У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на житлову квартиру АДРЕСА_3 .
Відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог  ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Суддя Писанець Н.В.