ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" квітня 2026 р. Справа № 910/12860/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Тищенко О.В. 
Гончарова С.А. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 30.04.2026
Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025
повний текст рішення складено 17.12.2025
у справі № 910/12860/25 (суддя Пукас А.Ю.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс"
про стягнення 623 548,12 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна група Навігатор" (відповідач) про стягнення 623 548,12 грн., з них: 476 294, 32 грн - заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з листопада 2024 року по липень 2025 року, 30 397,13 грн - 3% річних, 114 119,18 грн - інфляційних втрат, 2687,53 грн - пені та 49,96 грн - внесків за обслуговування вузла комерційного обліку. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням відповідачем, як користувачем нежитлового приміщення № 130-А за адресою: м. Київ, Зодчих, 62, обов`язку з укладання договору про надання житлово-комунальної послуги з постачання теплової енергії, то в силу Закону України від 03.12.2020 № 1060 "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг" між сторонами укладено публічний індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. За доводами позивача, в межах договору про надання послуг з постачання теплової енергії відповідачу у спірний період надано послуги з постачання теплової енергії, які ним не оплачено. Крім того, за порушення грошового зобов`язання позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12860/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/12860/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" 476 294,32 грн заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, 30 397,13 грн 3% річних, 114 119,18 грн інфляційних втрат, 2687,53 грн пені, 49,96 грн внесків за обслуговування вузла комерційного обліку та 9353,22 грн судового збору.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що матеріалами справи підтверджено надання у спірний період позивачем відповідачу послуг з постачання теплової енергії, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача як плати за постачання теплової енергії та гарячої води, а також плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії та внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії, так і нарахованих за порушення строків оплати 3% річних та інфляційних втрат у визначених позивачем сумах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/12533/25, 05.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/12860/25 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Одночасно, в тексті апеляційної скарги скаржником заявлено клопотання, в якому просить призначити у справі № 910/12860/25 судову теплотехнічну (будівельно-технічну) експертизу.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що (1) судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Євростандарт Плюс" про призначення судової теплотехнічної (будівельно-технічної) експертизи; (2) судом першої інстанції безпідставно взято до уваги односторонні документи позивача (табуляграми, облікові картки, розрахунки заборгованості), які є лише внутрішніми документами теплопостачальної організації та не підтверджують факт отримання послуг конкретним споживачем; (3) позивачем не надано проектної документації, яка б засвідчувала факт підключення приміщення відповідача до мережі централізованого теплопостачання після встановленого судом у 2014 році факту відрізання всіх систем та мереж теплопостачання від цього приміщення; (4) позивачем не надано актів приймання-передачі теплової енергії, підписаних обома сторонами або з відміткою про відмову в їх підписанні споживачем; (5) надані позивачем корінці наряди стосуються підключення та відключення опалення всього будинку за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62, а не конкретного приміщення № 130-А; (6) акт обстеження від 24.05.2023 фіксує лише візуальну наявність трубопроводів та приладів опалення у приміщенні відповідача, проте жодним чином не підтверджує функціонування цих систем та надходження через них теплової енергії протягом опалювальних сезонів спірного періоду; (7) позивачем не надано доказів направлення рахунків.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2026 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс" у справі № 910/12860/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/12860/25.
12.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12860/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026 у зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М. та Ходаківської І.П. у відпустці для вирішення питання руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс" у справі № 910/12860/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/12860/25 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги. 
04.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/12860/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 та призначено розгляд справи на 30.04.2026.
23.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводять власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що отримання відповідачем послуг теплопостачання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, натомість відповідачем на спростування позовних вимог належних доказів не надано.
Щодо клопотання скаржника про призначення судової теплотехнічної (будівельно-технічної) експертизи, яке мотивовано тим, що ключовим питанням для вирішення даного спору є встановлення факту надання послуг з теплопостачання до приміщення № 130-А ТОВ "Євростандарт Плюс" за адресою: м. Київ, Зодчих, 62 протягом спірного періоду, яке потребує спеціальних технічних знань у галузі теплотехніки та будівництва.
Розглянувши клопотання скаржника про призначення судової теплотехнічної (будівельно-технічної) експертизи, колегія суддів дійшла висновку відмовити в його задоволенні, з огляду на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Дослідивши підстави заявленого клопотання про призначення судової теплотехнічної (будівельно-технічної) експертизи, виходячи із наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів дійшла висновку, що для з`ясування необхідних для вирішення даного спору обставин відсутні підстави для призначення відповідної судової експертизи.
Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/12860/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 591 від 10.04.2018 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Таким чином, з 01.05.2018 постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
Відповідно до п. 2.1. статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Згідно з п. 2.2.1. статуту предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2014 у справі № 910/7086/14 встановлено, що ТОВ "Фірма "Престо, ЛТД" за договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 19.05.2005 нежиле приміщення № 130-А, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62, передано у власність ТОВ "Євростандарт Плюс".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 у справі № 910/19366/23, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2024, стягнуто з ТОВ "Євростандарт Плюс" на користь КП "Київтеплоенерго" 145 233,00 грн основного боргу з постачання теплової енергії за період з листопада 2018 року по грудень 2021 року, 14 390,66 грн 3% річних, 61 740,79 грн інфляційних втрат та 3320,46 грн судового збору.
При розгляді справи № 910/19366/23 судом встановлено, що КП "Київтеплоенерго" за період з листопада 2018 року по грудень 2021 року (опалювальний сезон 2020-2021) ТОВ "Євростандарт Плюс" спожито теплову енергію на загальну суму 145 233,00 грн, а нежиле приміщення № 130-А за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62, площею 384,5 кв.м є невід`ємною частиною централізованої системи опалення всього будинку в силу чого облік теплоспоживання вказаного приміщення здійснюється пропорційно його опалювальній площі за особовим рахунком № 810206-01.
У акті № 02533 від 24.05.2023 за результатами проведення обстеження нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62, зафіксовано, що у нежитловому приміщенні наявні транзитні внутрішньобудинкові трубопроводи централізованого опалення в кількості 6 штук, які знаходяться за оздоблювальним матеріалом (гіпсокартоном) з влаштованими відгалуженнями, на який встановлена запірна арматура (кульові крани) не опломбована пломбами КП "Київтеплоенерго"; загальнобудинкові транзитні трубопроводи не заізольовані; також в межах нежитлового приміщення відповідача наявні прилади опалювання в кількості 7 штук, які підключені до загальнобудинкової системи централізованого опалення.
Вказаний акт підписано керівником ТОВ "Євростандарт Плюс" Штурмою А.В. без зауважень та заперечень.
З набранням чинності Закону України від 03.12.2020 № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», внесені зміни до організації моделі договірних відносин з виконавцем послуг, а саме запроваджено укладання публічного договору приєднання.
З усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, які протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважаються укладеними публічні договори приєднання за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022.
Позивач зазначає, що договору про надання послуг теплопостачання в силу положень пункту 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" з відповідачем укладено не було, тому виходячи з меж заявленого періоду заборгованості у даній справі (листопад 2021 - липень 2025), в силу положень статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції Закону України від 03.12.2020 № 1060 "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг") між сторонами укладено індивідуальний договір про надання послуги постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання в редакції від 30.09.2021.
За доводами позивача, на виконання умов індивідуального договору про надання послуги постачання теплової енергії КП "Київтеплоенерго" у період з листопада 2021 року по липень 2025 року надано ТОВ "Євростандарт Плюс" послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 476 294,32 грн.
На підтвердження факту споживання відповідачем теплової енергії у період з листопада 2021 року по липень 2025 року позивачем надано доказами, які містять інформацію про обсяги та вартість спожитої відповідачем теплової енергії для потреб опалення за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62, а саме: (1) акти про готовність вузла комерційного обліку споживача; (2) акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи; (3) відомості реєстрації параметрів теплоспоживання; (4) акти надання послуг з постачання теплової енергії; (5) корінці наряди на підключення/відключення теплової енергії: № 829 від 20.10.2021, № 378 від 20.10.2022, № 950 від 08.04.2023, № 804 від 16.10.2023, № 959 від 28.03.2024, № 170 від 30.10.2024, № 201 від 24.03.2025; (6) акти виконаних робіт з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії. 
Позивач стверджує, що у період з листопада 2021 року по липень 2025 року відповідачем спожито послуги теплової енергії, однак вартість спожитих послуг у спірний період не оплачено, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 476 294,32 грн. Також на підставі ч. 1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у відповідача виник обов`язок по сплаті внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії, встановленого за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62, у розмірі 49,96 грн. Крім того, на суму заборгованості позивачем на підставі п. 45 договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано і заявлено до стягнення пеню у розмірі 2687,53 грн, 3% річних у розмірі 30 397,13 грн та інфляційні втрати у розмірі 114 119,18 грн.
Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів фактичного надання послуг з постачання теплової енергії саме до нежитлового ТОВ "Євростандарт Плюс" приміщення за адресою: м. Київ, Зодчих, 62 протягом спірного періоду. Відповідач стверджує, що послуги з постачання теплової енергії ним не споживалися, акти приймання-передачі теплової енергії між сторонами не підписувалися, тому правові для стягнення з відповідача заявлених коштів відсутні.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З набранням чинності Закону України від 03.12.2020 № 1060 «Про внесення змін деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» внесено зміни до організації моделі договірних відноси з виконавцем послуг, а саме запроваджено укладання публічного договору шляхом приєднання.
Вказаним законом внесено зміни до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до якої у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
В силу вимог абзацу 2 частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такий договір вважається укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
30.09.2021 КП "Київтеплоенерго" на вебсайті за посиланням https://kte.kmda.gov.ua/ було опубліковано текст договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, оскільки відповідач не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав з позивачем відповідний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, вважається, що між КП "Київтеплоенерго" (виконавець) та ТОВ "Євростандарт Плюс" (споживач) було укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
За умовами договору:
- фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги (пункт 4);
- виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з:
обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо;
частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку;
та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення (пункт 5);
- обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика розподілу).
Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги.
Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал) (пункт 11);
У разі коли будинок на дату укладення цього договору не обладнаний вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла (вузлів) обліку обсяг споживання послуги у будинку визначається відповідно до Методики розподілу (пункт 12);
- у разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будинку протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. Після відновлення надання показань вузлів комерційного обліку виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем. Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу, але не більш як за 12 розрахункових періодів (пункт 20);
- розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» здійснює виконавець (пункт 22);
- зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) розподільного обліку теплової енергії (приладів-розподілювачів теплової енергії) здійснюється щомісяця споживачем, крім випадків, коли зняття таких показань здійснюється виконавцем за допомогою систем дистанційного зняття показань.
Виконавець періодично, не менш як один раз на рік, проводить контрольне зняття показань засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку/приладіврозподілювачів теплової енергії у присутності споживача або його представника. Результати контрольного зняття показань засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії є підставою для здійснення перерозподілу обсягу спожитої послуги та проведення перерахунку із споживачем (пункт 23);
- зняття виконавцем показань вузлів обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії за допомогою систем дистанційного зняття показань може здійснюватися без присутності споживача або його представника (пункт 24);
- у разі ненадання споживачем виконавцю у визначений сторонами строк показань вузла (вузлів) розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання зобов`язаний знімати споживач, для цілей визначення обсягу теплової енергії, спожитої споживачем, протягом трьох місяців визначається середній обсяг споживання споживачем теплової енергії у попередньому опалювальному періоді, а за відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів (пункт 25);
- споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/09/Zminy-do-Nakazu-360.pdf.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) (пункт 30);
- вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця: https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/10/Taryfy-dlyaKP-KYYIVTEPLOENERGO-vstanovleni-rozporyadzhennyam-KMDA-vid-19-zhovtnya-2021- roku-2176-.pdf?x56614.
У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті.
У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу (пункт 31);
- розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.
Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно (пункт 32);
- споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34);
- у разі коли споживач вніс плату виконавцю за розрахунковий період не в повному обсязі або більшому, ніж зазначено в рахунку, обсязі, виконавець здійснює зарахування коштів згідно з призначенням платежу. За відсутності призначення платежу - у такому порядку: в першу чергу - в рахунок плати за послугу; в другу чергу - в рахунок плати за абонентське обслуговування (пункт 37).
- цей правочин набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (пункти 51, 52).
Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 у справі № 910/7086/14 встановлено, що належне ТОВ "Євростандарт Плюс" нежиле приміщення № 130-А, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62 має відрізані всі системи та мережі теплопостачання згідно акту від 03.06.2014.
Позаяк, у акті № 02533 від 24.05.2023 за результатами проведення обстеження нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62, зафіксовано, що у нежитловому приміщенні наявні транзитні внутрішньобудинкові трубопроводи централізованого опалення в кількості 6 штук, які знаходяться за оздоблювальним матеріалом (гіпсокартоном) з влаштованими відгалуженнями, на який встановлена запірна арматура (кульові крани) не опломбована пломбами КП "Київтеплоенерго"; загальнобудинкові транзитні трубопроводи не заізольовані; також в межах нежитлового приміщення відповідача наявні прилади опалювання в кількості 7 штук, які підключені до загальнобудинкової системи централізованого опалення.
Судом встановлено, що акт обстеження від 24.05.2023 № 02533 складено теплопостачальною організацією в межах наданих їй повноважень та у відповідності до вимог пункту 35 Правил користування тепловою енергією, вказаним актом зафіксовано порушення ТОВ "Євростандарт Плюс" споживання послуг з постачання теплової енергії і таке порушення встановлено після встановлених у рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 у справі № 910/7086/14 обставин.
Тому, наданий позивачем акт обстеження від 24.05.2023 № 02533 приймається судом у якості належного та допустимого доказу у підтвердження оснащення приміщення відповідача № 130-А, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62 приладами опалювання.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов індивідуального договору про надання послуги постачання теплової енергії КП "Київтеплоенерго" у період з листопада 2021 року по липень 2025 року надано ТОВ "Євростандарт Плюс" послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 476 294,32 грн, що підтверджується: (1) актами про готовність вузла комерційного обліку споживача; (2) актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи; (3) відомостями реєстрації параметрів теплоспоживання; (4) актами надання послуг з постачання теплової енергії; (5) корінцями нарядів на підключення/відключення теплової енергії: № 829 від 20.10.2021, № 378 від 20.10.2022, № 950 від 08.04.2023, № 804 від 16.10.2023, № 959 від 28.03.2024, № 170 від 30.10.2024, № 201 від 24.03.2025; (6) актами виконаних робіт з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії. 
При цьому, підставою для виникнення у відповідача зобов`язань з оплати за отриману теплову енергію є, насамперед, факт постачання товарної продукції (теплової енергії), а також доведення обсягу та вартості таких поставок належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.
Зазначеними документами у сукупності підтверджуються обсяги та вартість спожитих відповідачем послуг з постачання теплової енергії.
Слід зазначити, що факт відсутності підпису споживача на актах надання послуг з постачання теплової енергії та актах виконаних робіт з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії не свідчить про невиконання позивачем своїх зобов`язань щодо постачання теплової енергії протягом спірного періоду.
Суд відмічає, що саме фактичне споживання теплової енергії є підставою для стягнення відповідної вартості наданих послуг із теплопостачання, а відсутність доказів надіслання споживачу актів надання послуг не звільняє споживача від обов`язку сплатити спожиті послуги теплової енергії. 
Житлові будинки спроектовано з урахуванням сукупного теплового режиму всіх приміщень за умови підтримання в них нормованої температури. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води належать до інженерного-технічного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною та спільною власністю усіх власників квартир та приміщень будинку.
Судом апеляційної інстанції також враховуються положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, згідно з якими споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.
Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення приміщення відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання теплової енергії.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Доводи відповідача про ненадання доказів направлення рахунків судом оцінюються критично та не приймаються до уваги, оскільки ненадання таких доказів не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, адже відповідач як особа яка здійснювала позадоговірне споживання теплової енергії в силу вимог закону зобов`язаний здійснити оплату спожитих житлово-комунальних послуг.
Судом встановлено, що розрахунок вартості об`ємів відпущеної теплової енергії у спірний період позивачем проведено згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими відповідним органом у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.
Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання включаються до плати виконавцю відповідної комунальної послуги і в рахунку відображаються окремо.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" встановлено, що витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку.
Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу.
Розмір внесків за обслуговування КП "Київтеплоенерго" вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії окремо для кожної будівлі для здійснення розрахунків із споживачами встановлено розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 24.12.2019 № 2244.
Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).
Доказів сплати заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 476 294,32 грн матеріали справи не містять, відповідачем до суду не представлено.
Таким чином, зобов`язання відповідача зі сплати заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 476 294,32 грн не виконано, тоді як строк виконання даного зобов`язання є таким, що настав.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 476 294,32 грн та заборгованості по сплаті внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії, встановленого за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62, у розмірі 49,96 грн.
Крім того, на суму заборгованості позивачем на підставі п. 45 договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано і заявлено до стягнення пеню у розмірі 2687,53 грн, 3% річних у розмірі 30 397,13 грн та інфляційні втрати у розмірі 114 119,18 грн.
Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В п. 45 договору визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. 
Суд першої інстанції, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені, за порушення строків оплати за спожиту теплову енергію, дійшов обґрунтованого висновку, що він є арифметично правильним та обґрунтованим, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2687,53 грн підлягають задоволенню. 
Відповідач контррозрахунку пені не надав.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.
Верховним Судом неодноразово наголошено, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 ).
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг) (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 921/94/21).
Суд першої інстанції, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, дійшов обґрунтованого висновку, що вони є арифметично правильними та обґрунтованими, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 114 119,18 грн та 3% річних у розмірі 30 397,13 грн підлягають задоволенню. 
Відповідач контррозрахунку 3% річних та інфляційних втрат не надав.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність рішення суду першої інстанції про задоволення позову.
Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.
На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.
При цьому колегія суддів зазначає, що покладені в основу апеляційної скарги доводи скаржника, фактично дублюють позицію відповідача викладену у відзиві на позовну заяву, яким суд першої інстанції надав належну оцінку при ухвалені оскаржуваного рішення. 
Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс" слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/12860/25 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/12860/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/12860/25 - залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 910/12860/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров