ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3190/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дмитрука В.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «ВОЛИНЬ-ПЛАНТ» до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, 

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «ВОЛИНЬ-ПЛАНТ» (далі – ФГ «ВОЛИНЬ-ПЛАНТ», позивач) звернулось з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі – відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ ВЛ/03/31273/09-01/45300535/ТД-ФС від 25.12.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області було проведено фактичну перевірку ФГ «ВОЛИНЬ-ПЛАНТ» за місцем здійснення господарської діяльності, про що було складено акт №03/31273/09-01/43500535 від 30.10.2025.
В акті перевірки податковим органом (серед іншого) встановлено порушення позивачем ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: допуск до роботи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.
Матеріали фактичної перевірки стосовно позивача було скеровано до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з метою вирішення питання про притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення трудового законодавства.
За результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області №03/31273/09-01/43500535 від 30.10.2025, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, Міжрегіональне управління встановило порушення вимог частини 4 статті 24 КЗпП України, вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, внаслідок чого постановою №ЗХ/ВЛ/ДПС-03/312273/09-01/45300535 від 02.12.2025 на позивача накладено штраф на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 400 000,00 грн.
Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки у Західного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці були відсутні підстави для накладення на позивача штрафу, оскільки позивач працює з дотриманням чинного законодавства про працю та факти, викладені в Акті фактичної перевірки не відповідають дійсним обставинам, про що було повідомлено ГУ ДПС у Волинській області в запереченнях на Акт фактичної перевірки.
З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 25.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. Вказав, що під час проведення фактичної перевірки та в день її завершення 29.10.2025 року о 19 год. 00 хв до перевірки не надано трудових чи інших договорів укладених між ФГ «Волинь-Плант» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також не надано наказів прийняття даних працівників на роботу. Згідно з наявною у ГУ ДПС у Волинській області податкової інформацією повідомлення про прийняття працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ФГ «Волинь-Плант» станом на 15.10.2025 та на дату завершення перевірки до органів ДПС не подано.
Таким чином, за висновками перевірки, мав місце фактичний допуск працівників до роботи без належного оформлення трудових відносин, що є порушенням частини третьої статті 24 КЗпП України.
Відповідач послався на частину другу статті 265 КЗпП України, відповідно до якої юридичні та фізичні особи-підприємці несуть відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожного працівника, фактично допущеного до роботи без оформлення трудового договору. Він також обґрунтував свої дії приписами Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, відповідно до якого акти перевірок органів Державної податкової служби є належною підставою для накладення штрафних санкцій. 
З посиланням на фактичні обставини та норми чинного законодавства зазначив, що в даному випадку зважаючи на те, що фактична перевірки була проведена працівниками ГУ ДПС у Волинській області, підстави для застосування статті 16 Закону №2136-IX відсутні.
З урахуванням наведеного відповідач вважає, що при прийнятті постанови №ЗХ/ ВЛ/03/31273/09-01/45300535/ТД-ФС від 25.12.2025 уповноважена особа Управління діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
10.04.2026 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив.
Представник позивача у відповіді на відзив від 24.04.2026 не погодився з аргументами відповідача, наведеними у відзиві та просив позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. 
Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області відповідно до наказів від 13.10.2025 №3310-п, від 24.10.2025 №3447-п, направлень від 13.10.2025 №5287/03 20-09-01-12, №5288/03-20-09-01-12, №5286/03-20-09-01-12 проведено фактичну перевірку місця провадження господарської діяльності, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ФГ «Волинь Плант», за адресою його реєстрації – АДРЕСА_1 , за результатами якої було складено акт №03/31273/09-01/43500535 від 30.10.2025.
В акті перевірки податковим органом (серед іншого) встановлено порушення позивачем, а саме: допуск до роботи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ, встановлено порушення вимог частини 4 статті 24 КЗпП України, вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413.
28.11.2025 Міжрегіональним управлінням отримано матеріали фактичної перевірки від ГУ ДПС у Волинській області, про одержання яких листом від 02.12.2025 вих. №ЗХ/3.1/18817-25 повідомлено ФГ «Волинь-Плант».
Постановою №ЗХ/ВЛ/03/31273/09-01/45300535/ТД-ФС від 25.12.2025 заступником Міжрегіонального управління на ФГ «Волинь-Плант» на підставі статті 265 КЗпП України накладено штраф за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (вимог частини 4 статті 24 КЗпП України) у розмірі 400 000,00 грн.
Із винесеною постановою позивач не погодився та направив скаргу до Державної служби України з питань праці, на яку 18.02.2026 Державна служба України з питань праці прийняла рішення залишити адміністративний акт, а саме постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 25.12.2025 №ЗХ/ВЛ/03/31273/09-01/45300535/ТД-ФС без змін, а скаргу – без задоволення. 
Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (підпункт 6 пункт 4 Положення №96).
Як визначено в пункті 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є територіальним органом Державної служби України з питань праці.
Таким чином, Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є органом, якому чинним законодавством надані владні управлінські функції щодо реалізації державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Податковим кодексом України передбачено право контролюючого органу (органів Державної фіскальної служби) проводити фактичну перевірку дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Пунктом 75.1. статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VІ (далі - ПК України) передбачено, що контролюючі органи (до яких належать, зокрема, податкові органи) мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Пунктом 80.6 статті 80 ПК України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо). 
Також, Верховний Суд у постанові від 17.04.2024 у справі № 560/3981/23 дійшов висновку, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки, надання його Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких порушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України “Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу” від 17.06.2015 №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, зокрема, засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
З наведеної норми слідує, що законодавець установив відповідальність юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців у вигляді штрафу, зокрема, за факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Між тим суб`єкти господарювання, які є платниками єдиного податку першої – третьої групи, за таке порушення притягуються до відповідальності у вигляді попередження.
За змістом приписів частини четвертої статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України, визначає Порядок №509.
Відповідно до пункти 2 Порядку №509 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 “Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю” (далі – Постанова №823) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Однією з підстав, визначених пунктом 2 Порядку №509 для накладення штрафів уповноваженою посадовою особою, є акти перевірок ДПС, її територіальних органів, у ході яких виявлені порушення законодавства про працю.
Аналіз наведених норм КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вчинення юридичною особою, яка використовує найману працю, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є порушенням законодавства про працю та має наслідком застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафу відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.
Постановою № 413 встановлено обов`язок подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби, за формою згідно з додатком. Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є встановлення своєчасності повідомлення позивачем територіального органу ДПС України, в якому перебуває на обліку як платник податку, про прийняття працівника на роботу.
Згідно з положеннями частини третьої статті 24 КЗпП України та Постанови № 413 повідомлення до органу ДПС про прийняття працівника на роботу здійснюється до початку роботи працівника за трудовим договором.
Як встановлено судом, під час проведення фактичної перевірки та в день її завершення 29.10.2025 о 19 год. 00 хв до перевірки не надано трудових чи інших договорів укладених між ФГ «Волинь-Плант» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також не надано наказів прийняття даних працівників на роботу.
Водночас, ФГ «Волинь-Плант» направлено заперечення від 11.11.2025 №11/1 (вх. ГУ ДПС у Волинській області №39535/6 від 12.11.2025) на акт фактичної перевірки №03/31273/09-01/45300535 від 30.10.2025. 
До матеріалів заперечення ФГ «ВОЛИНЬ-ПЛАНТ» долучено завірені належним чином копії:- договір №10/10 на виконання робіт від 10.10.2025, укладеного з ОСОБА_1 та акт виконаних робіт від 16.10.2025; - договір №17/09 на виконання робіт від 17.09.2025, укладеного з ОСОБА_3 та акт виконаних робіт від 16.10.2025; - договір №13/10 на виконання робіт від 13.10.2025, укладеного з ОСОБА_4 та акт виконаних робіт від 16.10.2025.
Також суд зазначає, що до матеріалів заперечення платником податків не долучено документів про перерахування коштів за виконані роботи працівникам. Хоча в запереченні платник податків зазначає, що оплата відображається у податковому розрахунку 1 ДФ, відповідно контролюючий орган має право відслідкувати нарахування та виплату винагороди за цивільно-правовими договорами. Окрім того, суб`єктом господарювання у встановленому законом порядку (протягом 20 календарних днів після закінчення звітного місяця) до податкового органу подається звіт за формою 4 ДФ (податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб). 
Аналізуючи подані ФГ «Волинь-Плант» звіти за формою 4 ДФ за вересень жовтень 2025 року не встановлено нарахування та виплати господарством будь-яких доходів фізичним особам (у тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ) за ознакою 102 - сума винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.
Аналізуючи положення договорів на виконання робіт №10/10 від 10.10.2025, №17/09 від 17.09.2025 та №13/10 від 13.10.2025, укладених між ФГ «Волинь Плант» та громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 наявні підстави стверджувати, що вказані договори цивільно-правового характеру, містять ознаки трудового договору.
Згідно статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Згідно статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. 
Із системного аналізу даних правових норм, а також з урахуванням висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування (постанова ВС від 04.07.2018 у справі №820/1432/17; постанова ВС від 26.09.2018 у справі № 822/723/17) слідує, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. 
Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. 
Зі змісту наданих договорів на виконання робіт слідує наступне: договорами не передбачено надання завдань замовником виконавцю з детальними вимогами щодо виконуваних робіт, що свідчить про регламентацію процесу роботи та певне підпорядкування виконавця замовнику; відсутність у цивільному договорі тієї чи іншої ознаки трудового договору, не може бути безумовним свідченням того, що між сторонами мали місце відносини цивільно-правового характеру, оскільки як вбачається із самих договорів вони не містять ані конкретного зазначення обсягу робіт/послуг, які підлягають виконанню/ наданню, а ні порядку їх виконання/надання, графіку їх виконання; неприпустимо оформляти договори цивільно-правового характеру на виконання небезпечних робіт, а також робіт, які мають постійний характер виконання, що підтверджується судовою практикою: Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17 (провадження № К/9901/15518/18) та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.05.2018 у справі № 127/21595/16).
Таким чином, в даному випадку виконання роботи громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 має систематичний характер виконання, могло відбуватись лише після належного оформлення трудових відносин.
Умовами наведених вище договорів, укладених між сторонами, визначено, що виконавець виконує роботи у відповідності до потреб та інтересів Замовника, на підставі усних заявок Замовника. Наведене у сукупності свідчить про те, що предметом зазначених договорів є саме процес виконання робіт, а не досягнення конкретного кінцевого результату, а також про наявність ознак підпорядкування Виконавця Замовнику, що є характерним для трудових правовідносин. 
З своїм характером такі правовідносини фактично є трудовими, оскільки не містять конкретних фізичних величин або ж об`ємів робіт; в свою чергу, працівник виконує певні функції за конкретною посадою, а не індивідуально-визначену роботу. 
У вказаних договорах відсутні визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що в принципі свідчить про відсутність змісту цивільного договору як такого (ст. 628 ЦК України). 
Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в порушення вимог частини 4 статті 24 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року №322-VIII (зі змінами та доповненнями) та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» (із змінами і доповненнями), були допущені ФГ «Волинь-Плант» до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Щодо твердження позивача про те, що свідчення осіб, які оформлені протоколами допиту свідків, наданих ТУ БЕБ, на які покладається ГУ ДПС у Волинській області не можуть братись до уваги, суд зазначає наступне.
Як вбачається з акту перевірки №03/31273/09-01/43500535 від 30.10.2025, ТУ БЕБ у Волинській області надало для врахування при проведенні фактичної перевірки протоколи допиту свідків.
Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 15.10.2025, останній повідомив, що працює в Назара Гуліти близько 3-х днів, в обов`язки входило пакувати тютюн, оплата праці повинна була здійснюватися в розмірі 90,00 грн. за годину, яку ще не отримував. 
Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 15.10.2025, остання повідомила, що будь-яких трудових договорів не укладала, сьогодні прийшла на роботу на дане ФГ вперше, будь-які грошові кошти не отримувала. 
Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від 15.10.2025, останній повідомив, що офіційно не працевлаштований, будь-яких трудових договорів не укладав. Близько місяця тому йому ОСОБА_8 запропонував працювати на його фермерському господарстві на посаді різноробочого та водія навантажувача, по заробітній платі домовились 90 грн. за годину, оплата здійснювалася готівкою. 
Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) від 15.10.2025, останній повідомив, що офіційно не працевлаштований будь-яких трудових договорів не укладав ні з ким. Працює на підприємстві з 13.10.2025, в обов`язки входить брати підготовлений тютюн та кидати в барабан. Заробітну плату ще не отримував. 
Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) від 28.10.2025, останній повідомив, що знаходився на земельних ділянках з кадастровими номерами 0721184400:10:000:0028, 0721184400:10:000:00029, 0721184400:10:000:00027 з метою збору врожаю тютюнової сировини на прохання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Офіційно на вказаних осіб та ФГ «ВОЛИНЬПЛАНТ» (ЄДРПОУ 45300535) він не працює.
Відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів регулює Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 № 2073-IX (далі – Закон № 2073). 
Суд наголошує, що відповідно до частин першої та третьої статті 53 Закону № 2073 доказами в адміністративному провадженні є будь-які фактичні дані, на підставі яких адміністративний орган у визначеному законодавством порядку встановлює наявність чи відсутність обставини, що має значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію про обставини, що мають значення для вирішення справи. 
Згідно частини 2 статті 53 Закону № 2073 засобами доказування в адміністративному провадженні можуть бути: пояснення учасників адміністративного провадження; документи; дані відповідних національних електронних інформаційних ресурсів; результати обробки (перевірки) даних в автоматичному режимі; речі; пояснення свідків; висновки або пояснення експертів, консультації або роз`яснення спеціалістів. 
Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що свідчення осіб не містять чіткої та однозначної вказівки на те, що саме ФГ «Волинь-Плант» є роботодавцем/замовником таких осіб, оскільки, роботу пропонував Назар Гуліта який є фізичною-особою підприємцем. 
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ФГ «Волинь-Плант» є ОСОБА_11 який, як роботодавець, зобов`язаний виконувати та дотримуватися вимог законодавства, що регулює порядок оформлення та здійснення трудових відносин.
Отже, суд не бере до уваги доводи представника позивача, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено наявність в діях ФГ «ВОЛИНЬ-ПЛАНТ» порушень вимог законодавства про працю та правомірності винесення постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ ВЛ/03/31273/09-01/45300535/ТД-ФС від 25.12.2025, а тому підстави для її скасування відсутні.
Враховуючи вищезазначене у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача та залишаються за позивачем. 
Керуючись статтями 241-243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Суддя В. В. Дмитрук