П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5691/25-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Сіжук О.В. 
Суддя-доповідач: Драчук Т. О. 
08 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасувати пункт наказу та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2023 №407 "Про виплату премії за листопад 2023 року" в частині виплати ОСОБА_1 премії в меншому, ніж належало розмірі 351% посадового окладу;
-визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо виплати ОСОБА_1 премії за листопад 2023 року в меншому, ніж належало розмірі - 351% посадового окладу, протиправними;
-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити премію ОСОБА_1 за листопад 2023 року в розмірі 390% посадового окладу з урахуванням виплаченої премії за листопад 2023 року в грудні 2023 року.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасувати пункт наказу та зобов`язання вчинити дії.
Заяву представника ІНФОРМАЦІЯ_1 про залишення позовної заяви без розгляду – задоволено.
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасувати пункт наказу та зобов`язання вчинити дії - залишено без розгляду.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають відношення до справи. Так, судом не враховано, що до звернення 01.12.2025 з позовною заявою до Чернівецького окружного адміністративного суду, з 05.09.2024 до 04.11.2025 ОСОБА_1 приймав участь в судовому розгляді Одеським окружним адміністративним судом справи №420/28185/24 про виплату йому премії в повному розмірі. 
При прийнятті судового рішення Чернівецьким окружним адміністративним судом не враховано надані до суду позивачем в якості доказів:
-копію звернення позивача до командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2024 (додаток 1 клопотання про поновлення строку звернення до суду від 01.12.2025), 
-копію відповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2024 №808/10397 (додаток 2 клопотання про поновлення строку звернення до суду від 01.12.2025), 
-копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2024 №299 про скасування позивачу стягнення, на підставі якого премія за листопад 2023 року позивачу була виплачена в меншому розмірі (додаток 3 клопотання про поновлення строку звернення до суду від 01.12.2025), 
-копію рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/33840/23 (додаток 6 позовної заяви від 01.12.2025), 
-копію постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №420/28185/24 (додаток 7 клопотання про поновлення строку звернення до суду від 01.12.2025). 
Відтак, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції стосовно того, що жодних обґрунтувань щодо неможливості звернення до суду із цим позовом після набрання законної сили 28.06.2024 у справі №420/33840/23 позивачем не наведено, як і не надано доказів поважності пропуску строку звернення до суду”, не відповідає обставинам справи. 
Також, судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають відношення до справи, зокрема, після набрання законної сили 28.06.2024 рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/33840/23 позивач 22.07.2024 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату премії в повному обсязі в зв`язку із скасуванням дисциплінарного стягнення “догана” та надання копії наказу від 01.12.2023 про виплату премії за листопад 2023 року.
28.08.2024 отримавши відмову, в найкоротші строки ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про внесення змін відповідачем в наказ про виплату премії за листопад 2023 року в повному обсязі.
В подальшому, в період з 05.09.2024 до 04.11.2025 позивач приймав участь в судовому розгляді справи №420/28185/24. 
Відтак, висновок Чернівецького окружного адміністративного суду, викладений в ухвалі від 25.03.2026 у справі № 600/5691/25-а стосовно того, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше- не відповідає обставинам справи.
Апелянт вказує, що 22.07.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про доплату премії на підставі п. 14 Розділу 1 Порядку МОУ №260 та просив надати копію наказу про виплату премії за листопад 2023 року. Проте, у відповіді від 10.08.2024 (отримана 28.08.2024) йому було відмовлено у виплаті премії за листопад 2023 року в повному розмірі (хоча саму догану відповідач скасував власним наказом №299 від 03.08.2024) та не надано копію наказу про виплату премії за листопад 2023 року.
24.09.2025 позивач повторно звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання наказу №407 та отримав його лише 14.10.2025. 
До 14.10.2025 відповідач не надавав позивачу копію наказу №407 від 01.12.2023 про виплату премії, який був би вагомим доказом при розгляді попередньої справи №420/28185/24 П`ятим апеляційним адміністративним судом щодо виплати позивачу премії за листопад 2023 року в повному обсязі.
Отримавши 14.10.2025 наказ №407 позивач 01.12.2025 (в тримісячний термін) звернувся з позовною заявою до Чернівецького окружного адміністративного суду.
Відтак, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач проходив військову службу на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та звільнений за станом здоров`я 30.04.2024. 
03 листопада 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнятий Наказ №376 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», відповідно до якого за неналежне виконання службових обов`язків, визначених статтею 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушення вимог телеграми начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.10.2023 № 808/вп/7095 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 полковнику ОСОБА_1 , оголошено догану.
Пунктом 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.12.2023 №407 наказано виплатити щомісячну премію у розмірі 351% від визначеного розміру полковнику ОСОБА_1 – начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із накладеним дисциплінарним стягненням «догана» наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2023 №376 (а.с.39)
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі №420/33840/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2024 року, адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03 листопада 2023 року за №376 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 полковнику ОСОБА_1 оголошено догану.
На виконання судових рішень наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.08.2024 №299 скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.11.2023 №376 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».
05.09.2024 позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про доплату 10% премії за листопад 2023 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 у справі № 420/28185/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не видання наказу про доплату позивачу 10% премії за листопад 2023 року на підставі п.14 Розділу 1 Порядку №260, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2024 року № 299 “Про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2023 року № 376 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»». 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 на підставі п.14 Розділу 1 Порядку №260, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2023 року № 299 «Про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2023 року № 376 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»» видати наказ про доплату ОСОБА_1 10% премії грошового забезпечення за листопад 2023 року.
За результатами апеляційного перегляду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 у справі № 420/28185/24, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2025 оскаржуване рішення скасовано, прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.
У вказаному судовому рішенні, окрім іншого, апеляційним судом зауважено, що наказ про позбавлення ОСОБА_1 премії не оскаржується.
З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу від 01.12.2023 №407, та, як наслідок, нарахування та доплату премії в розмірі 390%. Також, ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, в якій, окрім вказаних вище судових рішень заявник зазначив що 24.09.2025 він направив на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 заяву, в якій він просив надати завірені належним чином копії наказів про виплату премії полковнику ОСОБА_1 за липень та листопад 2023 року. 14.10.2025 позивачем отримано витяг з наказу від 01.12.2023 №407 «Про виплату грошової премії за листопад 2023 року, яким ОСОБА_1 встановлено розмір премії за листопад 2023 року у розмірі 351 % від визначеного розміру.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.
Згідно змісту ухвали, до позовної заяви позивачем додано завірену копію довідки №349 від 28.06.2024 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 особисто половнику ОСОБА_1 за період з травня 2022 по квітень 2024, в якій міститься відомості щодо преміювання позивача за листопад 2023 року у розмірі - 351%. 
За таких обставин, суд зазначив, що позивачу було відомо про фактичний розмір виплаченої премії за листопад 2023 з моменту одержання вищевказаної довідки 28.06.2024. Відтак, звернувшись із зданим позовом тільки 02.12.2025, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.
16.12.2025 на виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій заявником вказано, що отримавши наказ №376 від 03.11.2023 про накладення дисциплінарного стягнення, ОСОБА_1 , до моменту отримання довідки №349 від 28.06.2024 (про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії), в грудні 2023 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 №376 від 03.11.2026. 
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року відкрито провадження у даній справі.
12.02.2026 до суду першої інстанції надійшла заява від ІНФОРМАЦІЯ_1 про залишення позову без розгляду.
Чернівецький окружний адміністративний суд ухвалою від 23 лютого 2026 року позовну заяву залишити без руху та встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, шляхом усунення недоліків, які визначені в мотивувальній частині цієї ухвали. 
02.03.2026 позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, в обґрунтування якої позивачем зазначено на тривалий розгляд судових справ №420/33840/23 та №420/28185/24, а також ненадання відповідачем на заяву ОСОБА_1 до 14.10.2025 наказу військової частини НОМЕР_1 №407 від 01.12.2023 про виплату премії.
За результатом розгляду заяви представника ІНФОРМАЦІЯ_1 , Чернівецький окружний адміністративний суд ухвалою від 25.03.2026, зокрема, вирішив позовну заяву залишити без розгляду.
Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору у даній справі стосується виплати позивачу премії в меншому, ніж належало розмірі 351% посадового окладу.
Отже, у даному випадку, вказаний спір виник у зв`язку із оплатою праці.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частину другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: “Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)”.
Аналіз наведених правових положень дає змогу дійти висновку, що з моменту набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” (19.07.2022) положення частини другої статті 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 233 КЗпП України.
Таким чином, з 19.07.2022 працівник може звернутися до суду за захистом своїх прав щодо стягнення заборгованості з оплати праці у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на суть спірних правовідносин має застосовуватись саме частина друга статті 233 КЗпП України, якою визначено строк для звернення до суду із позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, та який становить три місяці з дня одержання нею письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Під час розгляду заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд встановив, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 і 28.06.2024 отримав Довідку №349 від 28.06.2024 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 особисто половнику ОСОБА_1 за період з травня 2022 по квітень 2024, в якій наявні відомості щодо преміювання позивача за листопад 2023 року у розмірі - 351%.
При цьому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2024 №113 позивача звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров`я у відставку та виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що вказується самим позивачем у поданій позовній заяві.
Щодо аргументів позивача стосовно того, що 05.09.2024 він звертався до Одеського окружного адміністративного суду в межах справи №420/28185/24 з вимогами зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ про доплату до премії, в додатках до якої зазначена довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.06.2024 №349, суд першої інстанції вказав, що позивачу було відомо про фактичний розмір виплаченої премії за листопад 2023 року з моменту одержання вищевказаної довідки №349 як мінімум з 05.09.2024 під час подання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач, звернувшись до суду 02.12.2025, пропустив трьохмісячний строк звернення до суду з позовом.
Щодо посилань апелянта на рішення Одеського окружного адміністративного суду, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду та ухвалу Верховного Суду у справі №420/28185/24, суд першої інстанції вказав, що предметом спору у вказаній справі було визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не видання наказу про доплату 10% премії за листопад 2023 року та зобов`язання видати наказ.
В свою чергу, позивачем суду не обґрунтовано та не доведено, яким чином розгляд даної справи перешкоджав йому звернутись до суду із цим позовом про визнання протиправним та скасування в частині наказу від 01.12.2023 №407 "Про виплату премії за листопад 2023 року", яким, на його думку, премію йому виплачено в меншому, ніж належало розмірі, так як і не наведено доводів щодо пов`язаності даних справ.
Не взяв до уваги суд першої інстанції і посилання апелянта на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2024 в справі №420/33840/23, оскільки предметом спору в межах справи №420/33840/23 було визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.11.2023 за №376 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» у вигляді оголошення догани начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , тоді як жодних обґрунтувань щодо неможливості звернення до суду із даним позовом після набрання законної сили судового рішення від 28.06.2024 у справі №420/33840/23 позивачем не наведено, як і не надано доказів поважності пропуску строку звернення до суду.
Отже, посилання позивача в обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду, є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Відтак, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку, а твердження, на які позивач посилається у своїй заяві, не можуть вважатись поважними для поновлення такого строку.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що подана позивача заява про поновлення строку звернення до суду є безпідставною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
Частиною тринадцятою статті 171 КАС України передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Згідно з частиною п`ятнадцятої статті 171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Відповідно до пункту 8 частини першої вказаної статті суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Водночас, наслідки пропущення строку звернення до суду визначені у статті 123 КАС України, зокрема, частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Приписами частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За змістом пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд залишає позовну заву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що вжите у статті 122 КАС України твердження «повинна була дізнатися» слід розуміти як презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.
Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року у справі №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Згідно правової позиції Верховного Суду у постановах від 26.06.2018 у справі №473/653/17, від 18.01.2019 року в справі № 576/1434/17, при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.
Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Підсумовуючи зазначене, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.
Відтак, на думку суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Як встановлено з матеріалів справи, предметом даного спору є наказ командира військової частини НОМЕР_1 ( з адміністративно-господарської діяльності) від 01.12.2023 №407, пунктом 6 якого наказано: “ Виплатити щомісячну премію у розмірі 351% від визначеного розміру полковнику ОСОБА_1 – начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із накладеним дисциплінарним стягненням "догана" наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2023 №376.
В свою чергу, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки предмет спору стосується виплати премії в меншому розмірі, тому даний спір виник у зв`язку із оплатою праці, а відтак строк звернення до суду врегульований положеннями ст. 233 КЗпП України.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в даній частині, та вважає, що в межах спірних правовідносин предметом оскарження є індивідуальний правовий акт, тобто рішення суб`єкту владних повноважень, яким було встановлено відсотковий розмір премії військовослужбовця під час проходження військової служби.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо застосування в межах спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 233 КЗпП, з огляду на те, що спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 ( з адміністративно-господарської діяльності) від 01.12.2023 №407 прийнятий фактично на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2023 №376 про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення. 
Водночас, як встановлено судом вище, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі №420/33840/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2024 року, визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03 листопада 2023 року за №376 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 полковнику ОСОБА_1 оголошено догану.
Тобто, обставина, яка слугувала правовою підставою для прийняття оскаржуваного в межах спірних правовідносин наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2023 №407, відпала у зв`язку із набранням законної сили судовим рішення про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03 листопада 2023 року за №376 про застосування дисциплінарного стягнення.
Отже, оскільки наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2023 №407, який є предметом спірних правовідносин, є похідним від наказу від 03.11.2023 №376 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, яке в подальшому визнано протиправним та скасовано у судовому порядку, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що спірні правовідносини врегульовані положеннями ст. 233 КЗпП України.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що даній спір не є спором про виплату всіх сум, що належали працівнику при звільненні, оскільки оскаржуваним в межах даної справи наказом встановлено конкретний відсотковий розмір премії, яка була виплачена позивачу під час проходження військової служби.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Отже, порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в частині другій статті 122 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. Своєю чергою суд при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справі № 640/16276/21.
Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, судом першої інстанції не встановлено обставини, а також не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт ознайомлення ОСОБА_1 з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2023 №407, що фактично унеможливлює встановлення моменту, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справі Меньшакова проти України (Заява №377/02) у п.52 Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі право на суд, яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом (наприклад, рішення у справі Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п.25, ЕСПЛ 2002-ІІ).
Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У справі “Мушта проти України” (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що без належного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, зокрема щодо моменту виникнення у позивача підстав для звернення до суду та наявності/відсутності доказів його ознайомлення з оскаржуваним наказом.
Зазначене, з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 320 КАС України, є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасувати пункт наказу та зобов`язання вчинити дії скасувати.
Справу направити до Чернівецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.