П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 725/9989/25
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
22 червня 2026 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 22 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького районного суду міста Чернівці з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5959084 від 17 жовтня 2025 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 3400 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (водій керував транспортним засобом з електродвигуном потужністю 500Вт без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії А1).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою інспектора 1-го взводу 4-ї роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області серії ЕНА № 5959084 від 17 жовтня 2025 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення із накладенням штрафу у розмірі 3400 гривень.
Зі змісту такої постанови слідує, що 17 жовтня 2025 року о 18 год. 16 хв. в м. Чернівці по проспекту Незалежності водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Fada Flit безномерний, з електродвигуном потужністю 500 Вт без посвідчення водія на право керування таким транспортним засобом відповідної категорії А1, чим порушив підпункт "а" пункту 2.1, пункт 2.13 Правил дорожнього руху України (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом).
Позивач вважав, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на те, що відповідно до договору купівлі-продажу № 181 від 03 лютого 2023 року придбано двоколісний електровелосипед марки Fada, модель - FDEB 05 CLA-72, рік випуску - 2022, потужність електродвигуна даного велосипеда становить 500 Вт. 
При цьому позивач повідомляв працівникам поліції, які його зупинили, що потужність електровелосипеда становить 500 Вт, проте, незважаючи на це, інспектор патрульної поліції повідомив, що електровелосипед потужністю 500 Вт є транспортним засобом, що належить до категорії А1, а тому право на керування таким транспортним засобом повинно бути підтверджено посвідченням водія відповідної категорії.
Водночас позивач стверджує, що транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша 3 кВт, натомість потужність електродвигуна належного позивачу транспортного засобу становить 500 Вт, а тому вважає, що для керування цим транспортним засобом йому не потрібно було отримувати посвідчення водія категорії А1.
З огляду на викладене позивач оскаржив в судовому порядку винесену постанову.
За результатами розгляду такої позовної заяви Чернівецький районний суд міста Чернівців 22 квітня 2026 року ухвалив рішення, яким позовні вимоги задовольнив, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕHA № 5959084 від 17 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення скасував, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрив у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що пристрої (електровелосипед, електроскутер тощо), у яких потужність електромотора становить до 3кВт, не є механічним транспортним засобом у розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, а тому на такі не розповсюджуються вимоги Правил дорожнього руху щодо необхідності отримання посвідчення водія на керування такими засобами.
З огляду на викладене суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що електровелосипед потужністю 500Вт не є механічним транспортним засобом в розумінні Правил дорожнього руху і керування ним не потребує наявності посвідчення водія категорії А1.
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
В обґрунтування апеляційної скарги її автор зазначив, що частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено відповідальність саме за керування транспортним засобом, а не механічним транспортним засобом.
Скаржник не погоджується із оскаржуваним судовим рішенням в частині висновків про те, що ОСОБА_1 не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до визначень, закріплених у Правилах дорожнього руху України, електровелосипед потужністю 500 Вт не є механічним транспортним засобом і керування ним не потребує наявності посвідчення водія категорії А1. 
На думку апелянта, хоч транспортний засіб марки Fada, яким керував ОСОБА_1 , і не є механічним, адже обладнаний електродвигуном потужністю менше 3 кВт, проте є двоколісним транспортним засобом, який за своїми технічними характеристиками прирівняний до категорії «мопед», а відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху України до категорії А1, окрім мопедів та моторолерів, належать також інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Таким чином, на переконання представника апелянта, ОСОБА_1 для керування транспортним засобом, обладнаним електродвигуном потужністю до 4 кВт, повинен був мати посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1.
У встановлений судом строк позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому просить таку скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Стислий виклад встановлених обставин
17 жовтня 2025 року інспектором 1-го взводу 4-ї роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5959084, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 17 жовтня 2025 року о 18 год. 16 хв. в м. Чернівцях по проспекту Незалежності водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Fada Flit, безномерний, з електродвигуном потужністю 500 Вт без посвідчення водія на право керування таким транспортним засобом категорії А1, чим порушив підпункт "а" пункту 2.1 та пункт 2.13 Правил дорожнього руху України.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, врахувавши аргументи позивача, що викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів враховує наступне.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена чинним законодавством.
Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Положеннями п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 07 листопада 2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами 1, 2, 4 статті 126 КУпАП.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України).
Відповідно до пункту 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Підпунктом «а» пункту 2.1 ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до частини 2 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Саме на підставі цієї норми позивача притягнено до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом (двоколісним електровелосипедом) марки Fada з електродвигуном потужністю 500 Вт.
Оскільки суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що електровелосипед з електродвигуном потужністю до 3 кВт не є механічним транспортним засобом та на водіїв таких засобів не розповсюджуються вимоги щодо необхідності отримання посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1, тому колегія суддів, переглядаючи таке рішення, надаватиме оцінку обгрунтованості таких висновків. 
Так, у пункті 1.10 ПДР України наведені терміни, що використовуються у ПДР, та мають наступне значення:
- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;
- транспортний засіб - це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;
- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;
- мопед - двоколісний транспортний засіб, що має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Абзацом 1 пункту 2.13 ПДР України передбачено, що право на керування транспортними засобами особам може бути надано: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії А1, А) - з 16-річного віку; автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - з 18-річного віку; автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії ВЕ, С1Е, СЕ), а також тими, що призначені для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, - з 19-річного віку; автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1Е, DЕ, Т) - з 21-річного віку.
Відповідно до абзацу 7 пункту 2.13 ПДР України до транспортних засобів категорії А1 відносяться мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Тут варто звернути увагу на віднесення до транспортних засобів категорії А1, окрім мопедів та моторолерів, також і інших двоколісних транспортних засобів, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб або електродвигун потужністю до 4 кВт. 
Статтею 16 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Водночас порядок видачі посвідчень водія врегульовано Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року (надалі - Положення).
Згідно з пунктом 2 цього Положення особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Пунктом 3 Положення передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;
В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;
В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;
С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);
С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);
D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;
D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;
ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;
Т - трамваї та тролейбуси.
Виходячи із наведеної вище норми, можливо дійти висновку, що керувати мопедами, моторолерами та іншими двоколісними (триколісними) транспортними засобами, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт, дозволяється за наявності посвідчення водія категорії А1.
Отже, водій двоколісного (триколісного) транспортного засобу, що має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт, повинен мати при собі посвідчення водія категорії А1.
При цьому беззаперечним є той факт, що електровелосипед марки Fada, яким керував позивач, є двоколісним транспортним засобом із електродвигуном потужністю до 4 кВт, а тому з огляду на наведене вище як водій такого транспортного засобу позивач повинен був мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1. 
Окрім того, за наведеними вище визначеннями водіями вважаються не лише особи, які керують механічними транспортними засобами, тобто ті, які обладнані електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а й особи, які керують транспортними засобами, які не перевищують таких параметрів потужності.
Згідно з визначенням, яке міститься в частині 12 статті 121 КУпАП, під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1 - 128-1, частинах першій і другій статті 129, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
Таким чином, зважаючи на те, що транспортний засіб марки Fada, яким керував позивач, обладнаний сидінням, призначений для перевезення людей та приводиться в рух за допомогою електродвигуна потужністю 500 Вт, тому такий засіб є іншим двоколісним транспортним засобом в розумінні наведених вище приписів, що вимагає від його водія мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1.
З урахуванням наведеного висновки суду першої інстанції про те, що транспортний засіб марки Fada з електродвигуном потужністю 500 Вт не є механічним транспортним засобом, а тому його водій не повинен мати при собі посвідчення водія категорії А1, є помилковими та спростовуються приписами абзацу 7 пункту 2.13 ПДР України та пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами.
Відтак, враховуючи те, що позивач керував транспортним засобом (електровелосипедом) з електродвигуном потужністю 500 Вт за відсутності у нього посвідчення водія на право керування таким засобом категорії А1, що свідчить про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, тому слід дійти висновку, що суд першої інстанції помилково скасував постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції, що оскаржується, не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому приймаються судом як належні.
В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на обґрунтованість доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 22 квітня 2026 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і не може бути оскаржене в касаційному порядку (частина 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя-доповідач	 		Яремчук К.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гнап Д.Д.    Сушко О.О.