ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/18452/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Кузьмишиної О.М.,
за участю:
секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2025 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО" з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 грудня 2024 року №01433860701, 01433870701.
В обґрунтування вимог позивач вказав про відсутність правових підстав для проведення планової виїзної перевірки, оскільки товариство не відповідало критеріям, визначеним підпунктом 69.35-2 п. 69 підр. 10 розд. ХХ "Перехідні положення" ПКУ. Вказані обставини, на переконання позивача, обумовлюють протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих внаслідок незаконної перевірки. Крім того, позивач зазначив, що усі документи необхідні для проведення перевірки були надані контролюючому органу, інших додаткових пояснень чи документів відповідачем не витребовувались. Позивач також наполягав на недоведеності контролюючим органом відсутності у контрагента ТОВ «ІВЕНРАЙС» можливостей виконувати роботи, визначені договорами підряду, оскільки не з`ясовані можливості контрагента залучати до виконання робіт субпідрядників. На думку позивача, є необґрунтованим твердження про неможливість ідентифікувати площі земельних ділянок, які оброблялись контрагентом, оскільки такі дії виходять за межі предмету перевірки. Вказує на неналежне дослідження Договору підряду, можливості контрагентом залучення до виконання роботи субпідрядників, а також не дослідження можливості товариством вирощувати сільськогосподарську продукцію. Товариство зазначило також, що не подання ним повідомлень за формою 20-ОПП спростовується звітуванням про наявні земельні ділянки шляхом подачі податкової звітності, де земельні ділянки вже задекларовані. Відтак, на переконання позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті з порушенням норм чинного податкового законодавства України, що є підставою для їх скасування.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року адміністративний позов ТОВ "АКРІС АГРО" задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.12.2024 №01433860701 та №01433870701.
Позиція суду мотивована тим, що висновки відповідача не базуються на аналізі та виявленні недоліків первинних документів, складених за результатами задокументованих господарських операцій позивача з його контрагентом; позивач правомірно та в повній мірі виконав свій обов`язок щодо декларування податкового кредиту, сформованого за рахунок спірних господарських операцій, що були предметом проведеної перевірки.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне.
Відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у повній відповідності до чинного законодавства України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Надані до перевірки акти виконаних робіт, складені між ТОВ «АКРІС АГРО» та ТОВ «ІВЕНРАЙС» на виконання договорів підряду не дають змогу ідентифікувати, які саме площі земельних ділянок оброблялись ТОВ «ІВЕНРАЙС», до перевірки не надані обґрунтовані розрахунки площ земельних ділянок в рамках окремих територіальних громад, які належать на праві оренди або суборенди ТОВ «АКРІС АГРО».
Доводи суду суперечать первинним документам, які містяться в матеріалах справи, та жодним чином не спростовують висновки відповідача.
ТОВ «ІВЕНРАЙС» згідно відомостей за формою 20-ОПП використовує об`єкти оподаткування 353 одиниць, а саме: автомобілі та с/г техніка 353 шт, паливний склад 8 шт, склад 7 шт, інші (офіси, тепловози). Об`єкти оподаткування зареєстровані в 9 областях України. Станом на 31.12.2023 = 81 об`єкт знято з обліку. 
Із вищенаведених даних вбачається відсутність достатньої кількості с/г техніки ТОВ «ІВЕНРАЙС», яка була б потрібною для досягнення мети договорів щодо обробки посівних площ ТОВ «АКРІС АГРО», враховуючи те, що значна кількість с/г техніки здається в оренду контрагентам-замовникам. 
Взаємовідносини між ТОВ «АКРІС АГРО» та ТОВ «ІВЕНРАЙС» спричиняють відсутність реального здійснення господарських операцій щодо виконання сільгоспробіт та відповідно неправомірність (безпідставність) документального оформлення нереальної господарської операції при складанні первинних документів та їх відображенні в регістрах бухгалтерського обліку і фінансовій звітності.
Види робіт, які нібито надавалися ТОВ «ІВЕНРАЙС» на користь ТОВ «АКРІС АГРО» (боронування, внесення добрив, дискування, культивація, посів с/г культур, глибокорихлення, мульчування, збирання врожаю, розліснення земельних ділянок, тощо) потребують залучення значної кількості основних засобів (технічних засобів) без яких вказані види робіт виконати неможливо.
Укладені Договори від 02.03.2020 № 02/03/20-15 та від 31.12.2020 № 31/12/20- 03 між ТОВ «АКРІС АГРО» та ТОВ «ІВЕНРАЙС» не опосередковувались з реальним виконанням операцій, які становлять їх предмет. Фактично ТОВ «ІВЕНРАЙС» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з постачання підрядних сільськогосподарських робіт на користь ТОВ «АКРІС АГРО» і складено первинні бухгалтерські документи всупереч норм частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704. Оскільки відсутній факт формування згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абзацу п`ятого ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу.
Таким чином, за сукупністю вищевикладених фактів, перевіркою не підтверджено проведення господарських операцій ТОВ «АКРІС АГРО» з ТОВ «ІВЕНРАЙС» та встановлено документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.
В порушення п. 63.3 ст. 63 Кодексу, (порядок подання передбачено п. 8.4, п. 8.5 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів) ТОВ «АКРІС АГРО» не подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткування або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП. Товариство не заперечує неподання повідомлення за формою № 20-ОПП. Посилання суду першої інстанції на положення п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України є безпідставними та не охоплюють звільнення платника податків за неподання повідомлення за формою № 20-ОПП.
Враховуючи вищевикладене, апелянт дійшов висновку про те, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 в адміністративній справі № 320/18452/25 прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а відтак, відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню. Суд першої інстанції даючи правову оцінку обставинам у справі не прийняв до уваги усіх фактів, що мають значення по справі.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2026 та 16.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
01.04.2026 позивач подав відзив на апеляційну скаргу.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «АКРІС АГРО» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2019 по 31.12.2023, валютного - за період з 01.01.2019 по 31.12.2023, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2019 по 31.12.2023 та іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, за результатами якої складено акт перевірки від 16.10.2024 № 114156/ж5/26-15-07-01-05-20/39187824, на підставі якого було видано податкові повідомлення-рішення від 16.12.2024 №01433860701 та № 01433870701.
Як вбачається з акту перевірки, ТОВ «АКРІС АГРО» неправомірно визначено суму податкового кредиту у податковій звітності за період з березня 2020 року по березень 2022 року по взаємовідносинах із ТОВ «ІВЕНРАЙС» на підставі договорів про надання сільськогосподарських послуг/виконання сільськогосподарських підрядних робіт на загальну суму 217 374 279,64 грн, в т.ч. ПДВ - 36 229 046,61 грн.
На переконання контролюючого органу, надані до перевірки акти виконаних робіт, складені між ТОВ «АКРІС АГРО» та ТОВ «ІВЕНРАЙС» на виконання договорів підряду не дають можливість ідентифікувати, які саме площі земельних ділянок оброблялись ТОВ «ІВЕНРАЙС», до перевірки, як стверджує відповідач, не були надані обґрунтовані розрахунки площ земельних ділянок в рамках окремих територіальних громад, які належать на праві оренди або суборенди ТОВ «АКРІС АГРО», зокрема. неможливо ідентифікувати фактичний рух активу (рухомого майна) по ланцюгу постачання та його походження.
В акті перевірки зазначено, що посадовими особами ТОВ «АКРІС АГРО» не було надано пояснення та документи, що спростовують вину у вчиненні податкового правопорушення.
Не погоджуючись з викладеними у акті перевірки висновками позивачем подано до ГУ ДПС у м. Києві заперечення від 25.11.2024.
За результатами розгляду заперечення позивача ГУ ДПС у м. Києві надано лист-відповідь від 09.12.2024 № 48107/Ж12/26-15-07-01-05-27, відповідно до якого висновки акта перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення.
При цьому, висновки акта перевірки були доповнені та викладені у наступній редакції:
«Перевіркою пунктів № 1, 2, 3.1.1,3.1.2.1, 3.1.2.3, 3.1.3, 3.1.4.2-3.1.4.4, 3.1.5.1, 3.1.5.2.1, 3.1.5.3-3.1.5.9, 3.2, 3.3 плану перевірки порушень не встановлено.
Перевіркою встановлено порушення ТОВ «АКРІС АГРО»:
1) п.п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, 198.1, п.п. 198.2, п.п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, п.п.200.1, п. 200.2 ст.200, п. 201.1 п. 201.2 ст. 201, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено суму від`ємного значення з ПДВ, на загальну суму 36 229 046 грн, у тому числі за грудень 2023 року на суму 36 229 046 грн;
2) п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями;
3) п. 51.1 ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями та розділу 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, щодо подання з помилками податкових розрахунків за 2019 - 2023 роки;
4) п. 257.1 ст. 257 розділу ІХ Податкового кодексу України 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами і доповненнями у зв`язку не поданням ТОВ «АКРІС АГРО» декларації з рентної плати за І-ІV квартали 2019 року, І-ІV квартали 2020 року, І-ІІ 2021 року, ІІІ квартал 2022 року до ДПІ Головного управління ДПС у Хмельницькій області (Славутська ДПІ, Славутський район, 2214)».
16.12.2024 ГУ ДПС у м. Києві прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення №01433860701 про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ на 36 229 046,00 грн та № 01433870701 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 11 827 920,00 грн.
Не погоджуючись з висновками ГУ ДПС у м. Києві позивач у порядку адміністративного оскарження подав скаргу на ППР від 16.12.2024 № 01433860701 та № 01433870701 до контролюючого органу вищого рівня - Державної податкової служби України.
Рішенням ДПС України від 13.03.2024 № 7114/6/99-00-06-01-01-06 скаргу ТОВ «АКРІС АГРО» залишено без задоволення, а ППР від 16.12.2024 № 01433860701 та № 01433870701 - без змін.
Не погоджуючись з правомірністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до суду з цим позовом.
Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, колегія суддів керуються таким.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України у апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.
Відповідно до висновків Верховного Суду у справі № 2-814/10 від 20 вересня 2024 року, перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції відповідає принципу інстанційності судової системи та забезпечує виконання головного завдання «арреllatio» - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є наданням новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.
Надаючи оцінку доводам апелянта щодо нереальності господарських операцій між ТОВ «АКРІС АГРО» та ТОВ «ІВЕНРАЙС», колегія суддів враховує наступне. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту
З аналізу вказаних положень податкового законодавства вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Зазначена правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 квітня 2020 року у справі № 826/15568/16, від 10 квітня 2020 року у справі № 808/954/17, від 09 вересня 2021 року у справі № 460/2315/19.
Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового документального підтвердження сум податкового кредиту, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум податкового кредиту, є підставною для одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Крім того, при вирішенні податкових спорів суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «АКРІС АГРО» є сільськогосподарським товаровиробником, платником єдиного податку 4 групи та здійснює наступні види діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний вид діяльності); допоміжна діяльність у рослинництві; післяурожайна діяльність; оброблення насіння для відтворення; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; складське господарство; рекламні агентства.
2 березня 2020 року між ТОВ «АКРІС АГРО» та ТОВ «ІВЕНРАЙС» було укладено договір підряду на виконання сільськогосподарських робіт №02/03/20-15, відповідно до якого підрядник (ТОВ «ІВЕНРАЙС») зобов`язується виконати на виробничих площах замовника (ТОВ «АКРІС АГРО») сільськогосподарські роботи: оранка, сівба, культивація, боронування, дискування, внесення добрив, збір зернових та/або бобових культур й т.ін (далі також - роботи) на його умовах, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані Роботи.
Відповідно до п. 1.2 Договору підряду №02/03/20-15 конкретне найменування (вид) робіт, що підлягають виконанню, територія робіт, їх строки, обсяги і ціна й т.ін. узгоджуються сторонами шляхом підписання додатків до Договору.
Відповідно до п. 2.1 Договору підряду №02/03/20-15 підрядник виконує роботи на власній та/або орендованій техніці силами свого персоналу та/або субпідрядників на власному пальному.
Відповідно до п. 2.2 Договору підряду №02/03/20-15 дати планового початку робіт і орієнтовні строки їх виконання щодо кожного виду робіт визначається відповідним додатком до Договору, але можуть бути скориговані замовником з погодних та/або технологічних причин.
Ціна робіт підрядника визначається за 1 гектар оброблених площ й узгоджується сторонами у додатках до Договору (п. 3.1 Договору підряду №02/03/20-15).
Пунктом 3.2 Договору підряду №02/03/20-15 передбачено, що остаточна вартість виконаних підрядником робіт (сума до оплати) обчислюється і оплачується в гривнях виходячи із актів здачі-приймання виконаних робіт, що підписані сторонами.
31 грудня 2020 року між ТОВ «АКРІС АГРО» та ТОВ «ІВЕНРАЙС» було укладено Договір підряду на виконання сільськогосподарських робіт №31/12/20-03, відповідно до якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, виконати комплекс робіт та послуг з вирощування зернових та/або бобових та/або олійних культур, надавати інші послуги у сфері рослинництва (далі за текстом - роботи або послуги»), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи та послуги.
Відповідно до п. 1.2 Договору підряду №31/12/20-03 роботи, що є предметом договору, підлягають виконанню на сільськогосподарських площах (полях) замовника, які знаходяться на території Рівненської, Хмельницької та ін. областях, у т.ч.:
- вирощування зернових та технічних культур: вирощування зернових культур на зерно для продовольчого споживання, на корм, на насіння; вирощування бобових культур, які підлягатимуть сушінню, луцінню на зерно для продовольчого споживання, на корм, на насіння; вирощування зернових і зернобобових, а також їх сумішей на зелений корм, випас, сіно, сінаж, силос;
- послуги у рослинництві: передпосівна підготовка полів і насіння сільськогосподарських культур; посів і садіння сільськогосподарських культур; обприскування сільськогосподарських культур;
- збирання врожаю та підготовка продукції до первинної реалізації : очищення, різання, сортування, сушіння, дезінфекція, покривання воском, полірування, пакування, лущення, замочування, охолодження чи пакування навалом, у тому числі з фасуванням у безкисневому середовищі; захист рослин від хвороб і шкідників; агрохімічне обслуговування.
Найменування робіт, їх обсяг та строки виконання погоджуються сторонами в додатках, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.3 Договору підряду № 31/12/20-03).
Відповідно до п.1.4 Договору підряду № 31/12/20-03, якщо сторони не домовляться про інше шляхом підписання додатку, роботи виконуються із використанням матеріалів і сировини (насіння, агрохімікати, добрива і інше) замовника, які надаються підряднику до початку відповідних робіт.
Підпунктами 1.5, 1.6 Договору визначено, що роботи виконуються на пальному підрядника належною йому на праві власності або такою, що перебуває у користуванні, технікою. Підрядник має право залучити до виконання робіт субпідрядників, але при цьому несе повну відповідальність за їх дії та бездіяльність перед замовником.
Пунктом 1.7 Договору підряду № 31/12/20-03 передбачено, що конкретні поля при наданні послуг, що вказані у відповідних додатках, в межах відповідних областей та районів визначаються згідно усних та/або письмових вказівок замовника, які надаються підряднику шляхом їх надіслання на електронну пошту та/або по факсу та/або надані по телефону.
Відповідно до пп. 2.1 та 2.2. Договору вартість робіт та послуг визначається сторонами в додатках до нього. Загальна вартість виконаних робіт та наданих послуг визначається згідно Актів виконаних робіт, які будуть підписані сторонами протягом строку дії Договору.
На виконання договорів підряду № 02/03/20-15 та № 31/12/20-03 сторонами були підписані додатки до них, в яких були погоджені: вид робіт, територія їх виконання (область, район), дата планового початку робіт, їх обсяг, строк та ціна.
У пункті 2 Додатків до Договору підряду № 02/03/20-15 та в пункті 4 Додатків до Договору підряду № 31/12/20-03 сторони погодили, що конкретні поля в межах відповідних районів, на яких підрядником будуть виконані роботи визначаються згідно вказівок замовника.
Заперечення апелянта щодо реальності виконання таких договорів зводяться до відсутності у ТОВ «ІВЕНРАЙС» достатньої кількості техніки, яка б була потрібною для досягнення мети договорів підряду на виконання сільськогосподарських робіт та відсутність зазначення у таких правочинах інформації щодо конкретних площ (кадастрових, номерів або меж земельних ділянок), на яких мають бути виконані контрагентом підрядні роботи, що не дає змогу ідентифікувати належність оброблюваних полів саме як полів ТОВ «АКРІС АГРО».
Однак, з наданих позивачем первинних документів - реєстрів нарядів на роботу, у яких відображені поле (номер, об`єднана територіальна громада), техніка, вид робіт, кількість оброблених гектарів, вбачається можливим дослідити інформацію щодо оброблених підрядником площ.
Такі первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку, містять достатні дані про зміст та обсяг господарських операцій, їх учасників, дату і місце їх складання, а, отже, підтверджують фактичне здійснення спірних господарських операцій з придбання позивачем товару та робіт (послуг). 
В свою чергу, контролюючим органом не надано допустимих та достовірних доказів, а судом під час розгляду справи не було встановлено, що відомості, які містяться в первинних документах є неповними, недостовірними, суперечливими або такими ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Як вірно встановив суд першої інстанції та не заперечує апелянт, чинним законодавством не вимагається зазначення у таких договорах (контрактах) кадастрових номерів земельних ділянок, які підлягають обробленню.
Щодо наявності у контрагента ТОВ «ІВЕНРАЙС» достатньої кількості техніки, колегія суддів враховує, що апелянт визнає наявність у останнього сільськогосподарської техніки для виконання задокументованих підрядних робіт. Зокрема, на сторінці 37 акту перевірки вказано, що ТОВ «ІВЕНРАЙС», згідно відомостей за формою 20-ОПП, використовує об`єкти оподаткування 353 одиниць, а саме: автомобілі та с/г техніка 353 шт., паливний склад 8 шт., склад 7 шт., інші (офіси, тепловози); об`єкти оподаткування зареєстровані в 9 областях України.
Наведене свідчить про непослідовність висновків апелянта в такій частині та наявність підстав для їх відхилення. 
Крім того, законодавством не визначено необхідної кількості трудових ресурсів, складських та виробничих приміщень для виконання того чи іншого виду діяльності, а підприємство не позбавлене можливості залучати виробничі та трудові ресурси на підставі цивільно-правових договорів, що апелянт не спростовує.
Слід також врахувати, що аналіз господарських операцій позивача з його контрагентом здебільшого зводиться виключно до цитування відповідачем податкової інформації, наявної у його інформаційних базах. При цьому, як свідчать фактичні обставини справи, податкова перевірка ТОВ «ІВЕНРАЙС» відповідачем не проводилась, зустрічна звірка щодо спірних господарських операцій - не здійснювалась.
Висновки щодо надання ТОВ «ІВЕНРАЙС» значної кількості с/г техніки в оренду контрагентам-замовникам не підтверджені документально, оскільки належних та допустимих доказів, зокрема первинних документів, до акту перевірки не долучено. Така інформація здобута апелянтом аналізом даних зареєстрованих податкових накладних.
За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які повинні мати обов`язкові реквізити. Крім того, відповідно до абзацу дев`ятого частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Інформація, що міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер та не доводить наявності порушень податкового законодавства позивачем. Доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг обумовлених укладеними договорами, надано не було, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку як позивача так і контрагентів та злагодженості дій між ними.
Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 03.10.2019 у справі № 811/3223/14, від 16.04.2020 у справі № 810/3443/18, від 30.09.2021 у справі № 400/1986/19.
При цьому, контролюючим органом в акті перевірки не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру). Контролюючий орган не надав жодних доказів на підтвердження, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.
Таким чином, у ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не знайшли свого належного підтвердження висновки апелянта про те, що взаємовідносини між ТОВ «АКРІС АГРО» та ТОВ «ІВЕНРАЙС» спричиняють відсутність реального здійснення господарських операцій щодо виконання сільгоспробіт та відповідно неправомірність (безпідставність) документального оформлення нереальної господарської операції при складанні первинних документів та їх відображенні в регістрах бухгалтерського обліку і фінансовій звітності.
Надаючи оцінку доводам апелянта щодо неподання повідомлення за формою 20-ОПП, колегія суддів враховує наступне. 
Як встановлено судом, висновки відповідача про фактичне неподання позивачем повідомлень за формою № 20-ОПП спростовуються встановленим звітуванням про наявні у нього земельні ділянки, шляхом подачі Податкової декларації, в якій вони задекларовані.
Відповідно до п. 8.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Мінфіну від 09.12.2011 №1588 (далі - Порядок №1588) у разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому самому порядку та строки, як і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування.
Порядок №1588 вказує на строки виключно повідомлення про об`єкт оподаткування за формою 20-ОПП, однак повідомлення про об`єкт оподаткування не є тотожним заяві про взяття на облік.
Положення статті 117 ПК України передбачають відповідальність за порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрацію) платника податків у відповідному контролюючому органу та містять вичерпний перелік порушень, які тягнуть за собою накладення штрафу. Тобто, дана стаття передбачає відповідальність за порушення, пов`язані лише зі взяттям на облік платника податків та своєчасною зміною облікових даних платника. Диспозиція статті 117 ПК України не передбачає відповідальність за неподання звітів чи повідомлення щодо об`єкта оподаткування.
Верховним Судом у постанові від 18 квітня 2024 року у справі № 640/18630/21 визначено, що диспозиція статті 117 ПК України не передбачає відповідальності за неподання звітів чи повідомлення щодо об`єкта оподаткування.
Таким чином, відповідачем не доведено наявність підстав для застосування штрафних (фінансових) санкцій щодо ТОВ «АКРІС АГРО» за неподання повідомлення за формою 20-ОПП.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Усупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин і не довів правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
За таких підстав, суд дійшов висновку, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався суд, ґрунтуються на переоцінці обставин справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-
П О С Т АН О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 20 травня 2026 року

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

О.М. Кузьмишина