ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/300/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Аріт К.В. 
при секретарі судового засідання Христенко І.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦИРКОН-СК", м.Харків 	
про 	стягнення 1 916 602,69 грн 	
за участю представників:
позивача - Єфременко О.О. (адвокат, довіреність № 143 від 30.12.2025 року);
відповідача - не з`явився. 

ВСТАНОВИВ:

30.01.2026 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦИРКОН-СК" про стягнення заборгованості у загальній сумі 1 916 602,69 грн, з яких: основний борг за договором постачання природного газу від 18.09.2024 №8743-ТКЕ(24)-19 в розмірі 1 444 943,06 грн; пеня у розмірі 339 975,00 грн; три проценти річних у розмірі 46 846,10 грн; інфляційні втрати у розмірі 84 838,53 грн.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.02.2026 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.02.2026 року.
05.02.2026 позивач надав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх.№2992).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.02.2026 року задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 року виправлено технічні описки в ухвалі Господарського суду Харківської області від 04.02.2026 року по справі №922/300/26, зазначивши в першому абзаці описової частини слова "про стягнення" та виправивши слово "розмірі".
20.02.2026 представник позивача надав до суду повідомлення про участь іншого представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№4321).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.02.2026 року задоволено заяву представника позивача про участь іншого представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Протокольною ухвалою суду від 24.02.2026 року відкладено підготовче засідання на 25.03.2026 року.
Протокольною ухвалою суду від 25.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.04.2026 року.
03.04.2026 представник позивача надав до суду заяву про заміну представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№7947).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.04.2026 року задоволено заяву представника позивача про участь іншого представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Протокольною ухвалою суду від 07.04.2026 року відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 14.04.2026 року.
08.04.2026 року представник позивача надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх.№8394), в якій зазначає, що в ході перевірки основної заборгованості Відповідача за договором постачання природного газу №8743-ТКЕ(24)-19 від 18.09.2024, станом на 06.04.2026 підтверджено надходження на рахунок Позивача коштів в рахунок часткової оплати спірної заборгованості.
Таким чином, станом на 06.04.2026 у Відповідача наявна основна заборгованість перед Позивачем за договором постачання природного газу №8743-ТКЕ(24)-19 від 18.09.2024 в розмірі 931 435,06 грн.
Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 931435,06 грн основного боргу, 339975,00 грн пені, 46846,10 грн 3% річних, 84838,53грн інфляційних втрат, а також повернути 6162,09 грн судового збору.
08.04.2026 представник позивача надав до суду заяву про заміну представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№8443).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.04.2026 року задоволено заяву представника позивача про участь іншого представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
09.04.2026 року представник позивача надав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх.№8522).
В судовому засіданні 14.04.2026 року судом було постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, суд керуючись ч.5 ст.233 ГПК України ухвалив відмовити в прийнятті до розгляду клопотання про зменшення розміру позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог- до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Отже після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті зменшити розмір вимог шляхом подання заяви про зменшення вимог неможливо.
Як вже зазначалось судом, протокольною ухвалою суду від 25.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.04.2026 року.
Згідно з правилами статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Також, протокольною ухвалою суду від 14.04.2026 року відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 28.04.2026 року.
Представник позивача в судовому засіданні 28.04.2026 року позовні вимоги підтримував, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання 28.04.2026 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.
Відповідачем відзив на позовну заяву надано не було.
Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Оскільки явка в судове засідання представника відповідача обов`язковою не визнавалася, його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього за наявними в справі матеріалами, як це передбачено ст.202 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 
18.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі – Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИРКОН-СК" (далі – Відповідач) було укладено договір № 8743-ТКЕ(24)-19 постачання природного газу (далі – Договір).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення, природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього Договору.
Відповідно до п. 3.5 Договору приймання-передача газу, переданого Позивачем Відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі природного газу.
На виконання умов зазначеного Договору, Позивач протягом листопада 2024 – березня 2025 передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 2816451,06 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу:
- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2024 - обсяг переданого газу: 6,04500 тис. куб. м, вартістю 45 844,60 грн (обсяг І);
- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2024 - обсяг переданого газу10,60600 тис. куб. м, вартістю: 202 315,48 грн (обсяг ІІ);
- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2024 - обсяг переданого газу: 13,95200 тис. куб. м, вартістю: 230 959,84 грн (обсяг ІІІ);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2024 - обсяг переданого газу: 12,15120 тис. куб. м, вартістю: 92 153,33 грн (Обсяг І);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2024 - обсяг переданого газу: 4,30700 тис. куб. м, вартістю: 83 495,74 грн (Обсяг ІІ);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2024 - обсяг переданого газу: 29,04880 тис. куб. м, вартістю: 480 870,56 грн (Обсяг ІІІ);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2025 - обсяг переданого газу: 12,63300 тис. куб. м, вартістю: 102 107,45 грн (обсяг І);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2025 - обсяг переданого газу: 1,52200 тис. куб. м, вартістю: 33 438,94 грн (обсяг ІІ);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2025 - обсяг переданого газу: 30,46700 тис. куб. м, вартістю: 519 541,45 грн (обсяг ІІІ);
- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2025 - обсяг переданого газу: 11,12700 тис. куб. м, вартістю: 89 935,04 грн (обсяг І);
- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2025 - обсяг переданого газу: 9,55800 тис. куб. м, вартістю: 215 399,86 грн (обсяг ІІ);
- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2025 - обсяг переданого газу: 27,82900 тис. куб. м, вартістю: 474 556,72 грн (обсяг ІІІ);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2025 - обсяг переданого газу: 7,94627 тис. куб. м, вартістю: 64 226,50 грн (обсяг І);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2025 - обсяг переданого газу: 10,64973 тис. куб. м, вартістю: 181 605,55 грн (обсяг ІІІ).
Вищезазначені акти підписані в електронному вигляді позивачем та відповідачем за допомогою електронного сервісу Вчасно.
Таким чином, Позивач передав у власність Відповідача природний газ у період з листопада 2024 по березень 2025 на загальну суму 2 816 451,06 грн.
Розділом 5 погоджено порядок та умови проведення розрахунків.
Оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем в якому було здійснено постачання газу.
Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 15 числа місяця, наступного за місяцем в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту (актів) приймання-передачі природного газу, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору.
Пунктом 6.2 Договору Споживач зобов`язаний самостійно контролювати власне використання природного газу за цим Договором та здійснювати оплату використаного природного газу своєчасно.
Як стверджує Позивач, Відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати вартості використаного природного газу.
За розрахунком позивача, сума боргу за зобов`язаннями грудня 2024 – березня 2025 станом на 06.01.2026 становить 1 444 943,06 грн.
Відповідальність сторін за порушення умов договору визначена у розділі 7 Договору.
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у випадках передбачених законодавством і цим Договором.
У разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні втрати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Пунктом 11 сторони погодили строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних втрат встановлюється тривалістю у 5 років.
В позові зазначено, що оплату за переданий газ Відповідач не здійснював та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору.
Отже сума простроченого та несплаченого основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором складає 1 444 943,06 грн.
Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі прострочення Відповідачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, Відповідач зобов`язується сплатити Позивачу 3% річних, інфляційних збитків та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
За розрахунком позивача, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання Відповідачем умов Договору складає 339975,00 грн, загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 46846,10 грн, відповідно до детального розрахунку, сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 84838,53 грн. Отже загальна сума боргу Відповідача перед Позивачем, що підлягає стягненню, складає 1 916 602,69 грн.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Договір постачання природного газу об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків для забезпечення опалення та постачання гарячої води до квартир співвласників (крім нежитлових приміщень) укладається на весь обсяг споживання природного газу для таких потреб та не може встановлювати різні ціни в межах цього обсягу. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2)забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4)забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.
Приписами пункту 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач, у період з грудня 2024 по березень 2025 передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 1 444 943,06 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (а.с.17-30).
Акти приймання-передачі природного газу підписані позивачем та відповідачем електронним підписом у системі Вчасно.
Розділом 5 погоджено порядок та умови проведення розрахунків.
Оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем в якому було здійснено постачання газу.
Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 15 числа місяця, наступного за місяцем в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту (актів) приймання-передачі природного газу, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору.
В позовній заяві зазанчено, що станом на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі відповідач спожитий природний газ оплатив лише частково, і його борг перед позивачем складав 1 444 943,06 грн.
Разом з тим, як встановлено судом під час розгляду справи, відповідачем була сплачена частина заборгованості: в сумі 128377,00 грн - до відкриття провадження у справі, а саме 07.01.2026, що вбачається з розрахунку позивача, наданого до заяви про зменшення розміру позовних вимог, та частина боргу в сумі 385131,00 грн - сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, що підтверджується розрахунком позивача та не заперечувалось останнім в судовому засіданні 28.04.2026 року.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Згідно з ч. 4 п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення (закриття) провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення (відкриття) провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.
За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 128377,00 грн задоволенню не підлягають як такі, що вже не існували на час подання позову до суду, а в частині стягнення 385131,00 грн - провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір в цій частині позову припинився під час розгляду справи (став відсутнім після подання позову до суду).
Отже судом встановлено, що залишок непогашеної відповідачем заборгованості з оплати наданих послуг за договором складає 931435,06 грн.
Водночас закриття провадження у справі в зазначеній частині не перешкоджає розгляду інших позовних вимог, які залишаються неврегульованими між сторонами, зокрема щодо стягнення решти суми основного боргу та нарахованих штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат.
Згідно з ст.530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статей 526 та 525 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З огляду на вищевикладене, відповідач не оплатив вартість поставленого позивачем природного газу в строк, визначений договором, отже, суд дійшов висновку про те, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором постачання природного газу 18.09.2024 №8743-ТКЕ(24)-19, та відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 931435,06 грн є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати поставленого позивачем природного газу, останнім здійснено нарахування 3% річних в розмірі 46846,10 грн, інфляційних нарахувань в розмірі 84 838,53 грн та пені у розмірі 339975,00 грн.
Судом встановлено та підтверджено позивачем в судовому засіданні, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних здійснено станом на 31.12.2025 на суму існуючої на той час заборгованості. При цьому часткова оплата боргу відповідачем після 31.12.2025 не впливає на здійснені розрахунки. 

Щодо 3% річних та інфляційних.
Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі прострочення Відповідачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, Відповідач зобов`язується сплатити Позивачу 3% річних, інфляційних збитків та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Позивач нараховує на суми боргу 3% річних та інфляційні.
Як зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі №911/19/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України суд з`ясував обставини щодо правильності здійснення позивачем відповідних розрахунків інфляційних та 3% річних.
Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних відповідно до наданого позивачем розрахунку та здійснених відповідачем оплат. Перевірка розрахунку інфляційних та річних судом здійснювалась за допомогою інструменту Юридичний калькулятор (https://calc.sitebuy.pro/).
Перевіривши періоди нарахування та відповідні розрахунки 3% річних, суд дійшов висновку про їх арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення 46846,10 грн 3% річних є правомірними та підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню інфляційних, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача, який міститься в позовній заяві, щодо нарахування інфляційних втрат є частково невірним, з огляду на наступне.
Інфляційні на заборгованість за грудень 2024 в розмірі 656519,63 грн позивачем помилково нараховано в квітні 2025, в той час як 20.03.2025 відбулась часткова сплата боргу в розмірі 378880,08 грн.
Таким чином, за період з квітня по листопад 2025 інфляційні повинні нараховуватися на суму боргу в розмірі 277639,55 грн.
Отже інфляційні на заборгованість за грудень 2024 загалом складають 21121,63 грн.
Розрахунок інфляційних на заборгованість за січень 2025 в розмірі 655087,84грн, які нараховані за період з квітня по листопад 2025 (кінцевий період, визначений позивачем), здійснено вірно.
Часткові оплати боргу відбулись 22.12.2025 та 29.12.2025, у зв`язку з чим позивач нараховує інфляційні за грудень 2025 на суму боргу в розмірі 419219,39 грн. Однак, розрахунок в цій частині здійснено арифметично невірно в сумі 891,64 грн замість вірної суми 838,44 грн. 
Отже інфляційні на заборгованість за січень 2025 загалом складають 27438,95грн.
За інші періоди нарахування інфляційних здійснено вірно.
Таким чином, перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню інфляційних, суд дійшов висновку про їх часткову невірність, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення інфляційних підлягають частковому задоволенню у розмірі 81644,77 грн.
В частині стягнення 3193,76 грн інфляційних суд відмовляє, у зв`язку з невірним розрахунком.

Щодо пені.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з чч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Як вже зазначалось, пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі прострочення Відповідачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, Відповідач зобов`язується сплатити Позивачу 3% річних, інфляційних збитків та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню пені, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача, який міститься в позовній заяві, щодо нарахування пені є частково невірним, з огляду на наступне.

Пеня на заборгованість за листопад 2024 нарахована за вірний період, але розрахунок здійснено арифметично невірно в сумі 25636,20 грн замість вірної суми 24113,51 грн.
Пеня на заборгованість за грудень 2024 в розмірі 656519,63 грн нарахована за вірний період, але розрахунок здійснено арифметично невірно в сумі 16727,76 грн замість вірної суми 16116,21 грн.
Отже пеня на заборгованість за грудень 2024 загалом складає 51722,53 грн.

Пеня на заборгованість за лютий 2025, яка виникла з 15.04.2025, а прострочення з оплати якої розпочалося відповідно з 16.04.2025, нарахована позивачем за період з 18.04.2025 по 17.10.2025, що є невірним.
Позивачем нараховано пеню, з порушенням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - ГК України), відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Приписом ч.6 ст.232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.
Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 ГК України.
Отже Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17.
Також подібні за змістом до даних правовідносин є висновки у ряді інших постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові від 07.06.2019 по справі №910/23911/16, у постанові від 13.09.2019 по справі №902/669/18, від 12.06.2018 по справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 по справі № 903/962/17, у яких висловлено позицію про те, що "умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".
Договір не містить умов нарахування пені більше 6 місяців.
Пункт 7.2. Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 ГК України, наприклад, який є більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати.
Отже кінцевий строк нарахування пені на заборгованість обмежується 6 місяцями з дати, коли зобов`язання повинно було бути виконано.
При цьому суд при перевірці розрахунків не може вийти за межі визначеного позивачем періоду нарахування.
Отже, перерахувавши пеню за період з 18.04.2025 (період, визначений позивачем в розрахунку) по 15.10.2025 (за 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано) суд встановив, що задоволенню підлягає пеня в розмірі 119889,64грн.

За інші періоди нарахування пені здійснено вірно.
Таким чином, перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню пені, суд дійшов висновку про їх часткову невірність, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 336516,01 грн.
В частині стягнення 3458,99 грн пені суд відмовляє, у зв`язку з невірним розрахунком.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково правомірними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем.
Отже, у зв`язку з частковим закриттям провадження у справі та частковою відмовою у позові в частині стягнення основного боргу, а також невірним розрахунком пені та інфляційних позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.
Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується положеннями п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судовий збір в сумі 16757,30 грн покладається на відповідача, з вини якого виник спір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судовий збір в сумі 1620,36 грн покладається на позивача, пропорційно розміру відмовлених позовних вимог.
Крім того, відповідно до ч.4 ст.231 ГПК України у разі закриття провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Згідно з п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається особі, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Отже, як вже зазначалось, судом закрито провадження в частині стягнення 385131,00 грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.
Враховуючи викладене, судовий збір у розмірі 4621,57 грн підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 13, 73-74, 76-80, 86, 129, 231-233, 236-238, 240-241 ГПК України, суд - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження в частині стягнення 385131,00 грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦИРКОН-СК" (адреса: 61027, м.Харків, вул. Кричевського, буд.39; код ЄДРПОУ: 37765621) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; код ЄДРПОУ: 42399676) борг у загальній сумі 1396441,94 грн, з яких: 931435,06 грн - основний борг; 336516,01- пеня; 46846,10 грн - 3% річних; 81644,77 - інфляційні втрати, а також 16757,30 грн судового збору.

Відмовити в частині стягнення 128377,00 грн основного боргу, 3458,99 грн пені, 3193,76 грн інфляційних.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; код ЄДРПОУ: 42399676) з державного бюджету 4621,57 грн судового збору, сплаченого останнім до суду, на підставі п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», про що постановити відповідну ухвалу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "05" травня 2026 р. 

Суддя		К.В. Аріт