Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року Справа№200/1125/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності по не виплаті компенсації втрати частини доходів в розмірі 9 908,38 грн за несвоєчасну виплату пенсії за грудень 2021 року, як таке передбачене ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; стягнення компенсації втрати частини доходів в розмірі 9 908,38 грн за несвоєчасну виплату пенсії за грудень 2021 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви.
В установлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
Крім того, позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої виклав позовні вимоги такого змісту: «про визнання протиправною бездіяльності по не виплаті компенсації втрати частини доходів в розмірі 14 082,18 грн за несвоєчасну виплату пенсії за грудень 2021 року, як таке передбачене ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати; стягнення компенсації втрати частини доходів в розмірі 14 082,18 грн за несвоєчасну виплату пенсії за грудень 2021 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року відкрито провадження у адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві обґрунтовані пояснення з приводу викладених у позовній заяві обставин, відомості про дату виплати ОСОБА_1 пенсії за грудень 2021 року.
За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином за допомогою програмного забезпечення «Електронний суд».
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що йому з 04.11.2021 року призначено пенсію за віком, проте відповідач виплатив йому пенсію за грудень 2021 року несвоєчасно, а саме протягом жовтня-грудня 2025 року. Зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за листопад та грудень 2021 року, проте відповідач фактично відмовив у виплаті вказаної компенсації. За розрахунком позивача компенсація втрати частини доходів за несвоєчасну виплату пенсії за грудень 2021 року становить 14 082,18 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Вказану бездіяльність відповідача вважає протиправною, просив задовольнити позов.
Відповідач через канцелярію суду у встановлені судом строки, надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №640/33627/21 від 30.05.2022 на рахунок в АТ «Ощадбанк» в грудні 2025 позивачу було перераховано заборгованість в сумі 2361,00 грн (дві тисячі триста шістдесят одна грн 00 коп.) та 2041,00 грн. (дві тисячі сорок одна грн 00 коп.) з переліку боргів внутрішньо переміщених осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1165 від 10.11.2021 за період з 04.11.2021 по 28.02.2023. Залишок боргу станом на січень 2026 року по зазначеному рішенню суду становить 126122,28 грн. Після опрацювання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 та постанови Першого апеляційного суду по справі №200/4198/25, яке набрало законної сили 06.11.2025, нарахована заборгованість з 01.03.2025 по 31.12.2025 в сумі 16650,59 грн, виплата якої проводиться на умовах Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій, призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 року №821. За рішенням вказаного суду розмір призначеної пенсії становить 14676,21 грн. У грудні 2025 перераховано пенсію в сумі 13162,52 грн відповідно до Порядку №821. Різниця в сумі 1513,69 грн обліковується в переліку боргів ПКМУ №821, яка підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.
Крім того, позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позовні вимоги.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Совєтським РВ УМВС України в м. Макіївці 25 грудня 1999 року), та пенсіонером за віком, що не є спірною обставиною між сторонами.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ 42098368) є суб`єктом владних повноважень – органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.
Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року у справі №640/33627/21 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21 жовтня 2021 року № 262840005724 по відмові у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до заяви ОСОБА_1 від 18 жовтня 2021 року по підставам викладених Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2021 року, з урахуванням висновків суду та норм діючого законодавства України та прийняти рішення відповідно до п. 4.3. розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 та статті 82 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року у справі №640/33627/21 набрало законної сили на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2023 року.
Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.07.2024 року №2600-0211-8/134491 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком з 04.11.2021 року.
Обставина призначення позивачу пенсії за віком з 04.11.2021 року на підставі зазначеного рішення не є спірною між сторонами.
Суд встановив на підставі довідки про розмір нарахованої і фактично виплаченої пенсії, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 11 грудня 2025 року, що ОСОБА_1 після призначення пенсії на виконання вищезазначеного рішення здійснено нарахування заборгованості з пенсії за період 04.11.2021 по 28.02.2023 року включно в розмірі 146 727,04 грн, з яких за листопад 2021 року – 7964,68 грн, за період з грудня 2021 по лютий 2022 року – 8849,64 грн щомісячно, за період з березня 2022 по лютий 2023 року – 10088,59 грн щомісячно.
Вказану заборгованість обліковано відповідно до положень Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року №1165 (далі – Порядок №1165).
Крім того, суд встановив на підставі довідки про розмір нарахованої і фактично виплаченої пенсії, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 11 грудня 2025 року, що позивачу здійснено виплату заборгованості з пенсії, облікованої відповідно до Порядку №1165 в загальному розмірі 14166 грн, а саме: у жовтні-грудні 2024 року в розмірі 2361 грн щомісячно та у жовтні-грудні 2025 року в розмірі 2361 грн щомісячно.
Окрім того, суд встановив на підставі виписок по картковому рахунку, відкритому в АТ «Ощадбанк», що ОСОБА_1 виплачено 21.10.2024 року, 12.11.2024 року, 09.12.2024 року, 08.10.2025 року та 10.11.2025 року заборгованість з пенсії в розмірі 2361 грн, 27.02.2026 року – в розмірі 2595 грн.
На звернення позивача з питань виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за грудень 2021 року, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надало відповідь листом від 20.01.2026 року № 4868-75857/М-03/8-2600/26, відповідно до якої повідомлено, що з 04.11.2021 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інформацію щодо виплати заборгованості за рішенням суду буде надано окремо.
Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період грудень 2021 року на суму пенсії 8849,64 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).
Статтею 1 Закону №2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (частина друга статті 2 Закону №2050-III у редакції, яка діяла до 26 лютого 2021 року);
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника (частина друга статті 2 Закону №2050-III у редакції, яка діє з 26 лютого 2021 року).
На підставі статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
На підставі статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Як визначено в абзаці першому статті 7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Колегія суддів враховує, що подібні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 560/8194/20 (постанова від 02.04.2024).
У вказаній справі, Судова палата сформулювала такі висновки:
«24.(…) пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ, який, проте, не визначає спеціальних строків для звернення до суду (…)
29.Отже, Судова палата доходить висновку, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
30.При цьому норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку №159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.
31.Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії»
Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків виплати його пенсії. Натомість обов`язок з її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Суд встановив, що загальна сума нарахованої заборгованості з пенсії за період з 04.11.2021 по 31.12.2021 року, яку обліковано відповідно Порядку №1165, становить 16 814,32 грн (7964,68 грн + 8849,64 грн), водночас, загальна сума виплаченої у періоди з жовтня по грудень 2024 року, з жовтня по листопад 2025 року та у лютому 2026 року заборгованості, облікованої відповідно Порядку №1165, становить 14 400 грн.
Отже, позивачу ще не виплачена заборгованість з пенсії за грудень 2021 року у повному обсязі. 
За приписами Закону №2050-ІІІ пенсійний орган зобов`язаний при виплаті цієї заборгованості нарахувати та виплатити позивачу компенсації втрати частини доходів.
Отже, право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів ще не було порушено суб`єктом владних повноважень, тому звернення позивача до суду з даним позовом є передчасним.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом – Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007 року у справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011 року у справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010 року у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 року у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 року у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 року у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») і тому надав оцінку усім обставинам справи, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати – відмовити.
Рішення складено в повному обсязі та підписано 01 травня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя О.В. Троянова