ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/1693/26
Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 за допомогою системи ''Електронний суд'' звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як працівнику, що працює на територіях радіоактивного забруднення, передбаченої статтею 47 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-ХІІ від 28.02.1991 року за період з 2004 по 2025 роки:
зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки як працівнику, що працює на територіях радіоактивного забруднення, передбаченої статтею 47 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-ХІІ від 28.02.1991 року за період з 2004 по 2025 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації за усі невикористані Позивачем щорічні відпустки як працівнику, що працює на територіях радіоактивного забруднення, передбачені статтею 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991, у зв`язку з проходженням ним служби в зоні відчуження на території м. Чорнобиль, за весь період проходження служби, є протиправною.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в електронній формі. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень. 
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та зазначає, що відповідно до витягу із наказу Головного управління від 17.11.2025 № 836-НК позивача звільнено зі служби за п. 176 підпунктом 4 (у зв`язку із скороченням штату) 17.11.2025, разом із тим позивачу було нараховано та виплачено всі передбачені законодавством виплати в тому числі за невикористану щорічну основну відпустку за 2025 рік. Головне управління повідомляє, що позивач передбачені щорічні основні види відпусток отримував, доказом чого є Витяги із наказів Головного управління «Про надання усіх видів відпусток; перебування на лікуванні». Отже враховуючи вищевикладене, Головне управління дотрималося вимог чинного законодавства в частині надання усіх видів відпустки позивачу та не порушив жодного права на отримання такої відпустки, здійснив вчасно компенсацію за невикористану відпустку, а отже вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на посаді інспектора відділу застосування санкцій та аналітичної роботи центру забезпечення діяльності ГУ ДСНС.
Відповідно до витягу з наказу ГУ ДСНС України у Київській області від 17.11.2025 року №836-НК позивача звільнено 17 листопада 2025 року відповідно до підпункту 4 пункту 176 (у зв`язку із скороченням штату) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.
Вважаючи, що при звільненні позивачу в повному обсязі не було нараховано та виплачено компенсацію за усі невикористані ним відпустки як працівнику, що працює на територіях радіоактивного забруднення, передбачені статтею 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 представник позивача звернувся до відповідача з запитом №24 від 22.01.2026, в якому, зокрема, просив надати довідку про усі невикористані відпустки під час проходження служби, в тому числі відпустки як працівнику, що працює на територіях радіоактивного забруднення, передбачених ст. 47 Закону України №796-ХІІ (п.9 запиту).
Листом від 03.02.2026 №56 01-1235/56 5 відповідач надав відповідь на запит, при цьому, щодо компенсації за відпустку, передбаченої статтею 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 будь-яких обґрунтувань не навів. 
Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 
Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входять: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно зі статтею 115 Кодексу цивільного захисту України держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів та підрозділів цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України , цього Кодексу та інших законодавчих актів. 
Частиною 1 статті 125 Кодексу цивільного захисту України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків. 
Розміри, порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пункту 2 Постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Аналогічний зміст стосовно осіб рядового і начальницького складу містить п. 3 розділу І Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 20.07.2018 року №623. 
Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що компенсація за невикористану відпустку входить до структури грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, є його складовою.
Відповідно до частин 1, 2 статті 129 Кодексу цивільного захисту України особи рядового і начальницького складу мають право на такі види відпусток: 1) щорічна основна відпустка; 2) додаткова відпустка у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка; 4) інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 5) соціальні відпустки: у зв`язку з вагітністю та пологами; при народженні дитини; для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка особам рядового і начальницького складу, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 6) відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або для проходження медико-психологічної реабілітації; 7) відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 8) відпустка без збереження грошового забезпечення а в разі, коли дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) або дитина, якій не встановлено інвалідність, хвора на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне (орфанне) захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, - до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а в разі, коли дитині встановлено категорію «дитина з інвалідністю підгрупи А» або дитина, якій не встановлено інвалідність, отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, - до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку.
Особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту надається щорічна основна відпустка із збереженням грошового і матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які мають вислугу років (у календарному вимірі), обчислену в порядку, передбаченому для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, до 10 років, становить 30 календарних днів, від 10 до 15 років - 35 календарних днів, від 15 до 20 років - 40 календарних днів, 20 і більше років - 45 календарних днів. 
Особам рядового і начальницького складу, які несуть службу (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення, щорічна основна відпустка надається з урахуванням положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (частина 3 статті 129 Кодексу цивільного захисту України). 
Аналогічні положення містяться в пунктах 137-138 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України, затвердженого Постановою КМУ від 11.07.2013 року №593.
Згідно частини 25 статті 129 Кодексу цивільного захисту України у рік звільнення зазначених у частинах двадцять третій, двадцять четвертій цієї статті осіб рядового та начальницького складу цивільного захисту із служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів надається працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Конкретна тривалість відпустки, зазначеної в частині першій цієї статті, встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах. 
Згідно статті 8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: 1) окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; 2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах. 
Відповідно до статті 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» працівники, які працюють (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення, надається щорічна відпустка тривалістю пропорційно відпрацьованому на цих територіях часу, зокрема у зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення - 44 календарні дні. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 56 календарних днів. Зазначені відпустки надаються без урахування додаткової відпустки, передбаченої законодавством України.
В усіх випадках тривалість щорічної відпустки не повинна бути меншою за передбачену законодавством України для будь-якої категорії працівників. За працівниками, які отримують відпустку більшої тривалості, ніж передбачено цим Законом, її тривалість зберігається. 
Так, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. 
Розділ VII Закону, в якому міститься стаття 47, регулює правовідносини, пов`язані з особливостями регулювання праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення. 
Указаний розділ Закону оперує такими поняттями як «громадяни, які працюють у зоні відчуження» (ст. 39), «військовослужбовці, військовозобов`язані, вільнонаймані, які несуть службу на територіях радіоактивного забруднення» (ст. 40), «працівники, які перебувають у відрядженні на територіях радіоактивного забруднення» (ст. 41), «працівники, зайняті спеціальною переробкою, утилізацією, дослідженням сировини і матеріалів з підвищеною внаслідок Чорнобильської катастрофи радіоактивністю, а також контролем, ремонтом і спеціальною обробкою радіоактивно забруднених технічних засобів» (ст. 43). 
Водночас, на відміну від норм статей 39-43 зазначеного Закону, які визначають порядок оплати праці кожної окремої категорії з перелічених вище осіб, приписи статті 47 з огляду на формулювання її назви «Щорічні відпустки працівникам, які працюють (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення», вказують на те, що положення останньої поширюються на всіх громадян, які працюють (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення, у тому числі й на осіб, які проходять службу в органах ДСНС України. 
На користь такого висновку, свідчить й те, що норми даного Закону, як спеціального нормативного акту, який створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, встановлюють додаткові соціальні гарантії для працівників, що виконують роботи на радіоактивно забруднених територіях, також осіб, які на таких територіях проходять службу. Крім іншого, як уже було наголошено вище, за частиною 2 статті 47 Закону зазначені відпустки надаються без урахування додаткової відпустки, передбаченої законодавством України. 
У постанові від 13.02.2019, що прийнята Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України , а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок про те, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, за умови існування можливості неоднозначного тлумачення положень статті 129 Кодексу цивільного захисту України та статті 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у взаємозв`язку їх співвідношення застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми спеціального Закону, які визначають особливості трудової діяльності на радіоактивно забруднених територіях. 
Статтею 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96 ВР передбачено обов`язок роботодавця щодо компенсації невикористаних щорічних та додаткових відпусток у разі звільнення працівника. 
Однак, в порушення зазначених вимог, відповідачем за невикористані дні відпустки як працівнику, що працює на територіях радіоактивного забруднення, передбачених статтею 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року, компенсація проведена не була.
Як встановлено судом та слідує з наявних в матеріалах справи витягів з наказів про надання відпусток позивачу відпустки як працівнику, що працює на територіях радіоактивного забруднення, передбачених статтею 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року, за період проходження служби не надавались і при звільненні їх не було компенсовано.
Згідно наявних в матеріалах справи інформаційних довідок за період проходження служби у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до дня звільнення позивачу нараховувалась та виплачувалась доплата за постійне виконання службових обов`язків у зоні відчуження, а отже позивач мав право на щорічну відпустку, як працівник, що працює на територіях радіоактивного забруднення, передбачену статтею 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року. 
При цьому, при звільненні зі служби останньому компенсація за відповідну відпустку проведена не була. 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як працівнику, що працює на територіях радіоактивного забруднення, передбаченої статтею 47 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-ХІІ від 28.02.1991 року за період з 2004 по 2025 роки.
Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки як працівнику, що працює на територіях радіоактивного забруднення, передбаченої статтею 47 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-ХІІ від 28.02.1991 року за період з 2004 по 2025 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (вул. Межигірська, 8,м. Київ,04071, код ЄДРПОУ 38537963).
Повне судове рішення складено 04.06.2026.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО