РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
10 червня 2026 р.  Справа № 120/16585/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 
до: Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88000) 
про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області області (далі - відповідач) про:
- визнання протиправним та скасувати рішення відповідача №023830035826 від 08.10.2025 про відмову у призначенні пенсії позивачеві у зв`язку із не зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 25.08.1991 по 20.07.1999 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1984 та не врахування періодів догляду за дітьми, народжених 27.07.1994 та 27.03.1989;
- зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії №30069 від 30.09.2025, зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 25.08.1991 по 20.07.1999 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1984 та врахувавши період догляду за дітьми, народжених 27.07.1994 та 27.03.1989.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 08.10.2025 за принципом екстериторіальності відповідачем прийнято рішення №023830035826 про відмову в призначенні їй пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, відповідно до цього рішення до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 25.08.1991 по 20.07.1999, також не враховано періоди по догляду за дітьми, народженими ІНФОРМАЦІЯ_1 та 27.03.1989, згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 . Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 02.12.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
23.12.2025 за вх.№80432/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. 
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
30.09.2025 позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював відповідач.
Так, за результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 08.10.2025 прийнято рішення №023830035826 про відмову в призначенні їй пенсії.
Підставою для відмови слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу (32 років).
Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 25.08.1991 по 20.07.1999 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дата в наказі про прийняття на роботу містить виправлення, а також не зараховано періоди догляду за дітьми народжених 27.07.1994 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 ) та 27.03.1989 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ), оскільки ім`я матері в наданих свідоцтвах не відповідає паспортним даним позивача. 
Таким чином, відповідач дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 11 років 05 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись з рішенням відповідача від 08.10.2025, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.
У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.
Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено наступні види пенсійних виплат, що призначаються в солідарній системі: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Отже, передумовою призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.
Ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у ст. 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які, містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Судом встановлено, що відповідач не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 25.08.1991 по 20.07.1999 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дата в наказі про прийняття на роботу містить виправлення.
В контексті наведеного суд зазначає, що постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 була затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях", яка діяла на момент оформлення трудової книжки позивача (далі - Інструкція № 162).
Згідно із п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.9 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше недільного терміну з дня прийому на роботу.
У трудову книжку вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведенні на іншу постійну роботу чи звільнення здійснюються адміністрацією підприємства після прийняття наказу, але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.
У випадку виявлення неправильного запису або неточних відомостей про роботу, переведенню на іншу постійну роботу, виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де був здійснений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику необхідну допомогу.
П. 10 Інструкції № 162 визначено, що відповідальність за організацію ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства.
Безпосередньо відповідає за своєчасне заповнення, зберігання, облік і видачу працівникам трудових книжок, начальник відділу кадрів, або особа яка призначається наказом керівника підприємства.
Вказана Інструкція №162 перестала застосовуватися відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).
З аналізу вказаних норм слід дійти висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне оформлення даних трудової книжки не може позбавити позивача права на включення періодів роботи, зазначених в такій трудовій книжці, до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням вказаних періодів.
Суд звертає увагу на позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, відповідно до якої "підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці".
Згідно із записами №12, №13 трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 25.08.1991 прийнята на роботу агентом по поставкам будівельних матеріалів (наказ №29 від 23.08.1991), а 20.07.1999 звільнена за власним бажанням (наказ №2 від 20.07.1999). Вказані записи засвідчені печатками та підписом директора.
Суд підкреслює, що повна відповідальність за організацію ведення, правильність заповнення, облік та зберігання трудових книжок покладається виключно на керівника підприємства або уповноважену ним особу.
Позивач, як найманий працівник, не має впливу на процес, повноту та правильність заповнення трудової книжки.
Відтак, право позивача на встановлені законом соціальні гарантії та пенсійне забезпечення не може бути поставлене в залежність від якості виконання професійних обов`язків кадровими службами роботодавця.
Виправлення дати наказу про прийняття в записі про прийняття позивача на роботу є недоліком, за який позивач не несе відповідальності, і такий дефект не може позбавляти її права на зарахування відповідного стажу.
Враховуючи викладене в сукупності, відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 25.08.1991 по 20.07.1999 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 . Відмова у врахуванні стажу через формальні помилки в документах, за наявності в них необхідної змістовної інформації, є непропорційним втручанням у право особи на соціальний захист, гарантований ст. 46 Конституції України.
Щодо незарахування періоду догляду за дітьми, народжених 27.07.1994 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 ) та 27.03.1989 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ), оскільки ім`я матері в наданих свідоцтвах не відповідає паспорту позивача, то суд зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача періодів догляду за дітьми, народженими ІНФОРМАЦІЯ_1 та 27.03.1989, слугували твердження відповідача про те, що ім`я матері у наданих свідоцтвах про народження (серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно) не відповідає паспортним даним позивача. 
Крім того, суд зауважує, що відповідачем вказано саме на ці реквізити документів у рішенні про відмову. 
Згідно з пунктом «ж» ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Абз. 1-3 п. 11 Порядку № 637 визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Відповідно до паспорту громадянина України ім`я позивача записано як « ОСОБА_5 ».
Суд вказує, що посилання відповідача на інші номери свідоцтв про народження ( НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ) не спростовують фактів народження позивачем дітей та здійснення догляду за ними, оскільки належність долучених до матеріалів справи свідоцтв саме позивачу ( ОСОБА_1 ) є очевидною.
Будь-які технічні помилки, описки чи розбіжності в діловодстві органу пенсійного забезпечення, або наявність раніше виданих (чи помилково зазначених у рішеннях ПФУ) документів, не можуть нівелювати законне право позивача на належне пенсійне забезпечення за наявності первинних документів, що безпосередньо посвідчують факт народження дітей.
Отже, відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період догляду нею за дітьми, народженими ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 ) та 27.03.1989 (свідоцтво про народження НОМЕР_5 ).
Таким чином, з огляду на завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 08.10.2025 №023830035826 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, відповідно, є необґрунтованим і протиправним, отже, позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зауважує, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Водночас, у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
З метою відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 30.09.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди її роботи з 25.08.1991 по 20.07.1999 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та період догляду за дітьми, народженими ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 ) та 27.03.1989 (свідоцтво про народження НОМЕР_5 ).
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.
Оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку із прийняттям відповідачем спірного рішення, суд вважає за необхідне стягнути саме з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №023830035826 від 08.10.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.09.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши при цьому до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 25.08.1991 по 20.07.1999 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та період догляду нею за дітьми, народженими ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 ) та 27.03.1989 (свідоцтво про народження НОМЕР_5 ).
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88000, код ЄДРПОУ 20453063)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 10.06.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна