Справа № 991/372/26
Провадження 1-кп/991/4/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А

18 червня 2026 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених в залі суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених в режимі відеоконференції 
з власних технічних засобів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , 
обвинуваченого в режимі відеоконференції
з ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" ОСОБА_13 ,
захисників - адвокатів в залі суду ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
ОСОБА_19 , ОСОБА_20 

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні залу суду в місті Києві клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росохи Самбірського р-ну Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_21 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сніжинськ, російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 . Останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Боромля Тростянецького р-ну Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_22 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Львів, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки с. Липча Хустського р-ну Закарпатської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Пустовійтівка Роменського р-ну, Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Львів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Астрахань російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Острівка Очаківського р-ну Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_11 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_12 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_11 ,  ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженця м. Дубно Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_13 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженця с. Великий Житин Рівненського р-ну Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_14 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_15 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_25 ,  ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженця с. Путивль Путивльського р-ну Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за останньою відомою в Україні адресою: АДРЕСА_16 , останнє відоме місце проживання за кордоном: АДРЕСА_17 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вищого антикорупційного суду перебуває вищезначений обвинувальний акт. Наразі триває підготовче провадження.
17 червня 2026 року до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження на два місяці строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, а саме: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , щодо обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Обґрунтовуючи подане клопотання, прокурор зазначила, що 28 травня 2024 року слідчий суддя Вищого антикорупційного суду розглянув клопотання сторони обвинувачення про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановив ухвалу про його часткове задоволення. За результатами розгляду до підозрюваного ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 908 400 грн., а також покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Строк дії цих обов`язків встановлено до 23 червня 2024 року в межах строку досудового розслідування, який надалі неодноразово продовжувався в установленому законом порядку.
Ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 вересня 2024 року вищевказану ухвалу скасовано в частині визначення розміру застави та обов`язку повідомляти слідчого, прокурора або суд про кожне відлучення із м. Києва і Київської області. Постановлено в цій частині нову ухвалу, якою клопотання детектива НАБУ про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 заставу у розмірі 10 000 000 грн. та покладено обов`язок не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду. В іншій частині ухвалу від 28 травня 2024 року залишено без змін.
В подальшому ухвалами Вищого антикорупційного суду від 03 жовтня 2024 року, 28 листопада 2024 року, 21 січня 2025 року, 18 березня 2025 року, 15 травня 2025 року, 11 липня 2025 року, 05 вересня 2025 року, 04 листопада 2025 року, 17 грудня 2025 року, 13 лютого 2026 року, 25 березня 2026 року строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 , продовжувався. Востаннє ухвалою Вищого антикорупційного суду від 25 травня 2026 року строк дії обов`язків продовжено до 25 липня 2026 року включно.
Відтак на теперішній час існує необхідність продовження строку дії вказаних процесуальних обов`язків з урахуванням існування наявних ризиків, які дають підстави вважати можливим переховування останнього від суду та здійснення ним незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Ризик переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у пособництві у вчиненні особливо тяжких корупційних злочинів, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Загроза бути підданим такому покаранню сама по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення інкримінованих йому злочинів, ОСОБА_7 може планувати втечу за кордон, на тимчасово окуповану територію України, або переховуватися на території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зважаючи на наявність у ОСОБА_7 паспортів громадянина України для виїзду за кордон: НОМЕР_1 від 22 травня 2023 року та FL 387640 від 31 січня 2018 року, а також трьох неповнолітніх (малолітніх) дітей, на нього не поширюється обмеження права виїзду за кордон під час воєнного стану. У період дії воєнного стану по даний час ОСОБА_7 4 рази покидав межі України. Наведені вище обставини, дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування останнього від суду. При цьому, наявність за таких обставин у ОСОБА_7 мотивації переховуватися від суду, в тому числі за кордоном, підкріплена його фактичними можливостями переховування, у зв`язку із значними фінансовими активами, якими він та члени його родини володіють. Зокрема, ОСОБА_7 у період з 2017-2023 років отримав офіційний дохід 77 277 619 грн., а також 67 861 408 грн. доход від підприємницької діяльності. У ході обшуку житла ОСОБА_7 , який відбувся 06 жовтня 2023 року, виявлено близько 840 000 доларів США готівкою, які не вилучалися. Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 на праві приватної власності належить: 102 земельних ділянки значною загальною площею; квартира загальною площею 30,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_18 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076798680000); квартира загальною площею 30,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_19 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076787880000); автомобіль Lexus LX 500D, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2022, а ОСОБА_29 належить: 224 земельних ділянки значною загальною площею; квартира загальною площею 31,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_20 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2419564080000); квартира загальною площею 31,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_21 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 2416588580000); квартира загальною площею 32,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_22 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2145901180000); квартира загальною площею 30,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_23 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076809480000); квартира загальною площею 30,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_24 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076806380000); житловий будинок загальною площею 286,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1979973632218); автомобіль Mercedes-Benz GLE 350D, номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2021. Також прокурор посилається на обізнаність ОСОБА_7 в галузі права, напрацьовані ним ділові зв`язки, у тому числі серед працівників правоохоронних органів, які обвинувачений може використати для переховування від суду. Таким чином, на переконання прокурора, значні активи ОСОБА_7 , загроза настання кримінальної відповідальносиі за пособництво у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, вільні можливості виїзду за кордон, відсутність публічної посади, яка б вказувала на міцність зв`язків із займаною посадою, підтверджують високу можливість переховування ОСОБА_7 за кордоном (або в межах України) від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Заявлений ризик на теперішній час не змінився, оскільки ОСОБА_7 продовжує володіти фактично великими (значними) активами, йому продовжує загрожувати кримінальна відповідальність за вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень, має можливість вільного залишення території України, що у своїй сукупності доводить його об`єктивні можливості розпочати проес переховуванням від суду у будь-який момент. Саме тому є необхідним і виправданим продовження судом строку дії раніше покладених на ОСОБА_7 обов`язків - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи.
Ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 у період вчинення інкримінованих йому злочинів фактично виконував роль неформального куратора Держгеокадастру та мав усталені зв`язки з керівництвом Держгеокадастру та його територіальних органів. З огляду на викладене, набуті ним зв`язки дають йому можливість незаконного впливати на всю вертикаль органів Держгеокадастру та його службових осіб, у тому числі з метою впливу на показання як свідків працівників ГУ ДГК Сумській області щодо обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів. Крім того, ОСОБА_7 може незаконно впливати на власників земельних ділянок, сформованих за рахунок земель ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія», оскільки співучасники злочину мають їхні персональні дані та засоби для зв`язку. Таким чином, на переконання сторони обвинувачення, видається цілком доведеним існування ризику впливу ОСОБА_7 на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою примушування їх до перекручування своїх показань, маніпуляцій відомостями об`єктивної дійсності, введення суду в оману, тощо. З огляду на викладене, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Саме тому продовження судом строку дії обов`язку, покладеного на обвинуваченого ОСОБА_7 утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні та зі свідками, є необхідним і виправданим.
З огляду на заявлені ризики, які не зменшилися та продовжують існувати, сторона обвинувачення вбачає необхідність у продовженні строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 ще на два місяці. У разі, якщо суд не продовжить строк дії цих обов`язків, це унеможливить досягнення мети застосування запобіжного заходу та не дозволить запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_18 подав письмові заперечення щодо клопотання прокурора про продовження строку дії покладених на нього обов`язків, в яких послався на:
- необґрунтованість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення. Зокрема, захисник зазначив, що стороною обвинувачення було порушено вимоги п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України, оскільки прокурор, посилаючись на перелік доказів, які нібито підтверджують обґрунтованість повідомленої підозри та пред`явленого обвинувачення, не надав суду та стороні захисту безпосередніх копій таких матеріалів, що на думку захисту унеможливлює належну перевірку обґрунтованості пред`явленого обвинувачення навіть на стадії підготовчого судового провадження. Сторона захисту стверджує, що відсутність як обгрунтованої підозри на стадії досудового розслідування, так і обгрунтованого висунутого обвинувачення на стадії підготовчого провадження, свідчить про відсутність правових підстав для продовження строку дії покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України;
- відсутність заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, він звернув увагу на те, що, незважаючи на змістовну тотожність попередніх клопотань про продовження строку дії покладених обов`язків, прокурор більше не посилається на ризик знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. На думку сторони захисту, це свідчить про зміну позиції сторони обвинувачення щодо актуальності зазначеного ризику та є наслідком належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 протягом усього строку дії запобіжного заходу, а також сумлінного виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. З огляду на бездоганну та належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , сторона захисту стверджує про відсутність будь-яких обгрунтованих ризиків, які могли б слугувати підставою для продовження обмеження його прав, свобод та законних інтересів. Щодо ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду сторона захисту вказала, що саме лише посилання сторони обвинувачення на тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі ухвалення обвинувального вироку, не може бути визначальною підставою для продовження строку дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків. Захист також наголосив, що на даний час завершено найбільш активну стадію кримінального провадження - досудове розслідування, стороні захисту відкрито матеріали досудового розслідування відповідно до вимог ст. 290 КПК України, а провадження перейшло на стадію судового розгляду. На його думку, зазначені обставини свідчать про стабільний та передбачуваний перебіг кримінального провадження, що, своєю чергою, знижує ризик його можливого переховування від суду чи органів досудового розслідування. Сторона захисту також зазначила, що сама по собі наявність у ОСОБА_7 паспорта громадянина України для виїзду за кордон не свідчить про намір залишити територію України чи переховуватися від суду, оскільки такими паспортами володіє переважна більшість громадян України. На його думку, ця обставина не може розцінюватися як доказ існування ризику переховування. Крім того, захист вказав, що під час дії воєнного стану ОСОБА_7 дійсно виїжджав за межі України, однак виключно з метою відпочинку разом із сім`єю, після чого добровільно повернувся до України. При цьому він наголосив, що на момент повідомлення детективом НАБУ про дату вручення підозри ОСОБА_7 перебував на території України та не вчиняв жодних дій, спрямованих на ухилення від слідства. Також захист вважає необґрунтованими доводи прокурора про наявність у ОСОБА_7 можливостей для переховування у зв`язку зі значними фінансовими активами. Він зазначив, що одразу після повідомлення про підозру на майно ОСОБА_7 та його дружини було накладено арешт, який у подальшому частково скасувала колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. Окрім цього, захист звернув увагу на те, що ОСОБА_7 володіє нерухомим майном виключно на території України та не має такого майна за кордоном. На його думку, це додатково підтверджує відсутність намірів залишати Україну та свідчить про його стійкий зв`язок із державою. Захист також зазначив, що ОСОБА_7 утримує трьох неповнолітніх дітей та батьків пенсійного віку, що, на його думку, свідчить про наявність у останнього міцних соціальних зв`язків та, відповідно, відсутність ризику переховування від органів правосуддя. Крім того, він окремо звернув увагу суду на те, що з 17 квітня 2025 року ОСОБА_7 працює на посаді менеджера із зовнішньоекономічної діяльності в ТОВ «ЕНЕРГО РЕСУРС РІ ГРУП». За словами захисту, зазначена посада є престижною, високооплачуваною та має важливе значення для матеріального забезпечення сім`ї ОСОБА_7 . Щодо ризику незаконного впливу на свідків захист зазначив, що такий ризик має бути належним чином обґрунтований щодо конкретних осіб, яким відомі обставини кримінального провадження та які можуть підтверджувати факти, пов`язані з інкримінованим правопорушенням. Водночас, за його твердженням, прокурор не долучив до клопотання жодного протоколу допиту свідків, а отже не довів, що хоча б хтось із них надавав показання, які б свідчили про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення або про вчинення ним будь-яких незаконних дій. Захист також зазначив, що після ознайомлення з протоколами допиту свідків, відкритими стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, ним не було встановлено жодних показань, які можна було б вважати викривальними щодо ОСОБА_7 . У зв`язку з цим, на його думку, відсутні будь-які підстави вважати, що він має намір незаконно чи будь-яким іншим чином впливати на осіб, які вже були допитані або можуть бути допитані як свідки у цьому кримінальному провадженні. Крім того, захист звернув увагу, що доводи прокурора вкотре зводяться до посилань на нібито тісні дружні та приятельські стосунки ОСОБА_7 з керівництвом Держгеокадастру. Водночас, на думку захисту, такі твердження є загальними, неконкретизованими та не підтверджені жодними належними доказами, а тому мають виключно гіпотетичний характер.
- недоцільність подальшого покладення на ОСОБА_7 додаткових процесуальних обов`язків, з огляду на те, що наведене прокурором обґрунтування є недостатнім для підтвердження необхідності продовження дії кожного із додаткових обов`язків, оскільки сторона обвинувачення не надала переконливих доводів та доказів того, що застосованої застави недостатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 
- позитивні характеризуючі дані щодо особи ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, сторона захисту просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків у повному обсязі.
Позиції учасників кримінального провадження
Прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що на цей час продовжують існувати ризики, які стали підставою для покладення на обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а саме ризик переховування від суду та ризик незаконного впливу на свідків. Обґрунтовуючи ризик переховування, прокурор послалася на обставини, детально викладені у клопотанні, зокрема на наявність у ОСОБА_7 паспортів громадянина України для виїзду за кордон, значний матеріальний стан самого обвинуваченого ОСОБА_7 та членів його сім`ї, що, на думку сторони обвинувачення, створює можливості для тривалого переховування як за межами України, так і на її території. Крім того, прокурор звернула увагу на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 трьох неповнолітніх дітей, що, на її переконання, надає йому можливість залишати територію України навіть в умовах воєнного стану. Також прокурор зазначила, що ОСОБА_7 має широке коло зв`язків серед представників органів державної влади та інших осіб, які можуть сприяти його переховуванню від суду. Стосовно доводів сторони захисту щодо необхідності виїздів ОСОБА_7 за кордон у службові відрядження прокурор зазначила, що ці обставини вже були предметом дослідження під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу. Зокрема, тоді був допитаний директор товариства, в якому працює обвинувачений ОСОБА_7 . На думку прокурора, під час такого допиту не було надано переконливих відомостей про те, що саме ОСОБА_7 є особою, яка обов`язково повинна здійснювати відповідні закордонні відрядження. Натомість директор товариства пояснив необхідність його відрядження тим, що обвинувачений ОСОБА_7 має трьох неповнолітніх дітей та, відповідно, право на виїзд за межі України. Щодо ризику незаконного впливу на свідків прокурор зазначила, що, відповідно до відомостей, отриманих під час досудового розслідування, ОСОБА_7 фактично виконував роль неформального куратора органів Держгеокадастру та мав усталені зв`язки з керівництвом Держгеокадастру і його територіальних органів. На переконання прокурора, обвинувачений ОСОБА_7 може використати такі зв`язки для здійснення незаконного впливу на працівників Держгеокадастру та інших осіб, які мають статус свідків або володіють відомостями щодо обставин інкримінованих кримінальних правопорушень. З огляду на викладене прокурор просила продовжити строк дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків ще на два місяці.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_18 у судовому засіданні заперечив проти задоволення поданого прокурором клопотання. Захисник вкотре звернув увагу суду на те, що прокурор подає фактично тотожні клопотання, не наводячи жодних нових обставин, належних обґрунтувань чи переконливих доводів щодо того, чому раніше зазначені ризики продовжують існувати на теперішній час та якими доказами вони підтверджуються. За його словами, зміст клопотань, які розглядаються колегією суддів, залишається незмінним та є ідентичним від одного клопотання до іншого. Захисник вказав, що обмеження конституційних прав і свобод ОСОБА_7 , які тривають понад два роки, не відповідають жодній легітимній меті, не сприяють досягненню завдань кримінального провадження та не мають належного правового обґрунтування для їх подальшого застосування. На думку захисника, усе обґрунтування сторони обвинувачення фактично зводиться до використання проти ОСОБА_7 його позитивних характеристик, наявності постійного місця роботи, сімейних зв`язків та інших обставин, які, навпаки, свідчать про його належну процесуальну поведінку. Крім того, захисник зазначив, що покладені на ОСОБА_7 обмеження істотно впливають на його життєдіяльність та є необґрунтованими. Зокрема, безпідставним він вважає обмеження права на вільний виїзд за межі України, що є однією з конституційних свобод, гарантованих основним законом України. Таке обмеження, на переконання захисника, має бути належним чином обґрунтованим, у тому числі з огляду на його тривалість. Захисник наголосив, що ОСОБА_7 є батьком трьох малолітніх дітей, які потребують батьківського піклування, уваги та спільного проведення часу. Водночас через встановлені обмеження він позбавлений можливості разом із дітьми виїжджати за межі України з туристичною, оздоровчою чи іншою сімейною метою. На думку сторони захисту, зазначене право обмежується виключно на підставі припущень та необґрунтованих тверджень сторони обвинувачення, без належного підтвердження необхідності такого втручання у його права та свободи. Щодо ризику незаконного впливу на свідків захисник зазначив, що сторона обвинувачення застосовує неоднаковий підхід до обвинувачених у цьому кримінальному провадженні. Зокрема, стосовно інших обвинувачених відсутні аналогічні обмеження: вони мають можливість вільно спілкуватися між собою, узгоджувати правову позицію та готуватися до судових засідань, і при цьому прокурор не вбачає в таких діях будь-якої загрози для кримінального провадження. Водночас щодо ОСОБА_7 прокурор наполягає на існуванні ризиків, пов`язаних із можливим впливом на свідків чи іншим перешкоджанням судовому розгляду. На думку захисника, такі твердження є необґрунтованими, оскільки прокурором не наведено жодних конкретних обставин чи доказів, які б свідчили про наявність реальних ризиків саме з боку ОСОБА_7 . Захисник наголосив, що сторона обвинувачення не пояснює, чим саме ОСОБА_7 відрізняється від інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні та чому до нього застосовується більш суворий підхід. Крім того, захисник зазначив, що стороною обвинувачення не надано належних доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_7 до інкримінованого кримінального правопорушення, що, на його переконання, є очевидним з матеріалів кримінального провадження. З урахуванням наведених доводів захисник просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та не продовжувати строк дії покладених на ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що все його майно, а також майно дружини, перебуває під арештом. Він повідомив, що внесено заставу у розмірі 9 мільйонів гривень та наголосив, що своєю поведінкою систематично демонструє намір відстоювати свої права в судовому порядку, а центр його життєвих інтересів знаходиться в Україні. У зв`язку з цим він вважає клопотання прокурора необґрунтованим.
Суд, вирішуючи подане клопотання, встановив такі факти та обставини.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 травня 2024 року (справа № 991/3716/24, провадження 1-кс/991/3753/24) до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 908 400 грн. та покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України (том 6, а.с. 19-27).
На виконання зазначеної ухвали 30 травня 2025 року ТОВ «САН-ГУД РИТЕЙЛ» перерахувало на депозитний рахунок ВАКС грошові кошти в сумі 908 400 грн., як заставу за ОСОБА_7 , що підтверджується відповідним платіжним дорученням (том 7, а.с. 40).
Ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 вересня 2024 року (справа № 991/3716/24, провадження 11-сс/991/405/24) ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 травня 2024 року скасовано в частині визначення розміру застави та обов`язку повідомляти слідчого, прокурора або суд про кожне відлучення із м. Києва і Київської області. Постановлено в цій частині нову ухвалу, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано заставу в розмірі 10 000 000 грн. та покладено на останнього обов`язок не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду. В іншій частині ухвалу слідчого судді залишено без змін (том 6, а.с. 28-34).
На виконання зазначеної ухвали 20 вересня 2025 року ТОВ «МАЕСТРО АЛВІ» внесло на депозитний рахунок ВАКС грошові кошти в сумі 4 091 600 грн., а ТОВ «САН-ГУД РИТЕЙЛ», грошові кошти в сумі 5 000 000 грн. З урахуванням раніше сплаченої суми в розмірі 908 400 грн., загальний розмір внесеної застави за ОСОБА_7 становить 10 000 000 грн. Факт внесення застави підтверджується довідкою № 03.13-04/78/2024 від 20 вересня 2024 року, виданою керівником апарату ВАКС ОСОБА_30 (том 7, а.с. 39), а також відповідними платіжними інструкціями (том 7, а.с. 41-42).
Ухвалами Вищого антикорупційного суду від 14 червня 2024 року, 06 серпня 2024 року, 03 жовтня 2024 року, 28 листопада 2024 року, 21 січня 2025 року, 18 березня 2025, 15 травня 2025 року, 11 липня 2025 року, 05 вересня 2025 року, 04 листопада 2025 року, 17 грудня 2025 року, 13 лютого 2026 року, 25 березня 2026 року та 25 травня 2026 року продовжувався строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 .
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13 лютого 2026 року запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_7 на підставі ухвали колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 вересня 2024 року (справа № 991/3716/24, провадження 11-сс/991/405/24) у розмірі 10 000 000 грн. змінено на запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 9 000 000 грн. Отже на даний час щодо обвинуваченого ОСОБА_7 діє запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 9 000 000 грн. із покладенням додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК увкраїни, клопотання про продовження яких є предметом даного судового розгляду.
Оцінка судом доводів прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 .
Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.
Частинами 1, 2, 3 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Оцінюючи доводи прокурора, зазначені у поданому клопотанні, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням особливостей, визначених ч. 7 ст. 194 КПК України, відповідно до яких обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, визначених положеннями цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
Враховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи існують обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують покладення на особу певних обов`язків.
В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховуватися від суду та ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, для констатації існування ризику має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду.
ОСОБА_7 обвинувачується у пособництві у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, які відповідно до класифікації злочинів за ступенем тяжкості, закріпленої у ст. 12 КК України, належать до особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Також суд враховує, що з огляду на положення ст. 45 КК України цей злочин належить до категорії корупційних, що, як правило, виключає можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, звільнення від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, а також призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України.
Отже, існування ризику переховування підтверджується ймовірністю для обвинуваченого ОСОБА_7 бути засудженим на тривалий строк з примусовим відчуженням всього належного йому майна.
Однак, саме по собі обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину не є беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів.
Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який відповідними Указами Президента України продовжено, та він діє дотепер.
Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 є батьком трьох неповнолітніх (малолітніх) дітей і відповідно до чинного законодавства на нього не поширюються обмеження щодо перетину державного кордону, встановлені для чоловіків призовного віку під час воєнного стану, а тому Суд не виключає можливість здійснення обвинуваченим ОСОБА_7 перетину державного кордону навіть в умовах воєнного стану, у тому числі поза встановленими пунктами пропуску або через неконтрольовані ділянки державного кордону. Зокрема, Суд бере до уваги наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 паспортів громадянина України для виїзду за кордон: НОМЕР_1 від 22 травня 2023 року та НОМЕР_4 від 31 січня 2018 року, а також характер і тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, які можуть спонукати його до уникнення правосуддя.
Більше того, ризик переховування від суду не обмежується можливістю ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 у спосіб виїзду за межі України, а охоплює також імовірність його переховування на території держави, з огляду на достатній його матеріальний стан. У зв`язку з цим, сам по собі факт передання ним на зберігання документа, що дає право на виїзд за кордон, не усуває зазначеного ризику. Водночас у разі не продовження дії покладених на нього мінімальних процесуальних обов`язків, отримання у розпорядження ОСОБА_7 паспорта створить реальну можливість залишити територію України з метою ухилення від кримінальної відповідальності. На переконання суду, застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід має бути таким, який зможе запобігти ризику втечі обвинуваченого останнього, у тому числі шляхом покладення на нього процесуальних обов`язків, достатніх для забезпечення належної процесуальної поведінки та мінімізації встановлених ризиків, зокрема ризику переховування від суду. Ба більше, сторона захисту ОСОБА_7 наполягає на скасуванні обов`язку здати паспорт на зберігання саме з метою виїзду за кордон для проведення відпочинку із дітьми, що свідчить про: 1) належний його матеріальний стан; 2) намір виїзду за кордон та 3) реальність можливості такого виїзду.
Суд звертає увагу, що, набувши статусу підозрюваного, ОСОБА_7 , 16 квітня 2025 року працевлаштувався на посаду менеджера із зовнішньоекономічної діяльності, яка передбачає виіїзд за межі України. Водночас саме по собі працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_7 та зайняття ним відповідної посади не є достатньою підставою для скасування покладеного на нього обов`язку.
Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання, сім`ї, професійної діяльності та інших обставин, що характеризують його як особу, інтегровану в суспільне середовище, безумовно свідчить про певний рівень соціальної стабільності та укоріненості в місці проживання. Разом із тим, зазначені обставини самі по собі не є вирішальними та не виключають можливості існування ризику переховування від суду. Суд враховує, що наявність сімейних зв`язків, постійного місця проживання та зайнятості може зменшувати ймовірність ухилення від процесуальних обов`язків, однак не усуває повністю ризик недобросовісної процесуальної поведінки, зокрема у вигляді неявки до суду або спроб уникнення кримінальної відповідальності. Професійна діяльність та соціальна інтеграція не мають безумовного характеру гарантії належної процесуальної поведінки, оскільки мотиви ухилення можуть виникати незалежно від зазначених факторів.
З огляду на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 реальної можливості безперешкодного виїзду за межі України, а також з урахуванням характеру та тяжкості інкримінованого правопорушення і потенційних наслідків у разі визнання винуватим, сукупність наведених обставин свідчить про існування реального, а не гіпотетичного ризику ухилення від суду.
Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 володіє значними активами, є практикуючим адвокатом та має напрацьовані ділові зв`язки, у тому числі серед працівників правоохоронних органів. Вказані обставини у поєднанні з тяжкістю інкримінованих кримінальних правопорушень, за які законом передбачено суворе покарання, об`єктивно підвищують ризик його ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 має нерухоме майно виключно на території України, не є вирішальним при оцінці ризику його втечі. Важливішими є не формальні факти володіння майном, а реальна здатність особи забезпечити своє перебування за кордоном, зокрема шляхом реалізації рухомого майна, отримання фінансової допомоги від третіх осіб або використання заздалегідь підготовлених ресурсів.
Так само посилання захисту на наявність «стійких зв`язків ОСОБА_7 із державою» не може розглядатися як безумовна гарантія належної процесуальної поведінки. Навіть за наявності міцних соціальних, сімейних чи майнових зв`язків особа може ухилятися від участі в кримінальному провадженні у разі існування значного ризику суворого покарання або інших мотивів уникнення відповідальності. Тому цей критерій підлягає оцінці лише в сукупності з іншими обставинами, а не окремо.
Доводи захисту щодо істотного впливу покладених обов`язків на життєдіяльність ОСОБА_7 та їх нібито необґрунтованості не можуть бути підставою для їх скасування. Обмеження права на виїзд за межі України як запобіжний захід не є санкцією, а процесуальним інструментом забезпечення належної процесуальної поведінки особи та запобігання встановленим ризикам у кримінальному провадженні. Таке обмеження допускається законом за наявності відповідних підстав і застосовується у межах, необхідних для досягнення його мети. Посилання на конституційний характер права на свободу пересування не виключає можливості його тимчасового обмеження в інтересах кримінального провадження, якщо таке обмеження є пропорційним та обґрунтованим наявними ризиками. Тривалість застосування обов`язків сама по собі не свідчить про їх необґрунтованість, оскільки їх продовження залежить від актуальності та збереження відповідних процесуальних ризиків, які підлягають перевірці судом при кожному розгляді клопотання. 
Щодо посилання на сімейні обставини, зокрема наявність трьох малолітніх дітей, батьків похилого віку, які хворіють тощо, слід зазначити, що такі обставини безумовно враховуються судом, однак не є визначальними при вирішенні питання про продовження процесуальних обов`язків. Вони підлягають оцінці у сукупності з іншими даними справи та не усувають наявність ризиків, які були встановлені судом.
Твердження про те, що обмеження ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення, є безпідставними, оскільки відповідні ризики оцінюються судом на підставі всієї сукупності матеріалів кримінального провадження, а не лише доводів прокурора, і підтверджуються перевіркою під час судового розгляду.
Ураховуючи, що кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого, визначення потенційних негативних для обвинуваченого наслідків у вигляді можливого ув`язнення у майбутньому, робить ризик переховування від суду є достатньо високим. На даний час захисту відкрито матеріали досудового розслідування, які сторона обвинувачення має намір використовувати як докази, а відтак обвинувачений має можливість оцінити вагомість вказаних доказів та надати перевагу незаконним діям з метою уникнення відповідальності, зокрема і переховуванню від суду.
Зазначені вище обставини у сукупності дають підстави Суду вважати обґрунтованою позицію прокурора про існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду на високому рівні, який з часом не зменшився.
Наявні у матеріалах справи відомості про волонтерську діяльність та позитивні характеризуючі дані ОСОБА_7 безумовно свідчать про наявність у нього соціально корисної активності та певного рівня позитивної репутації в суспільстві. Разом із тим, зазначені обставини не мають визначального значення для оцінки наявності чи відсутності процесуальних ризиків у кримінальному провадженні. Суд враховує, що волонтерська діяльність та позитивні характеристики характеризують ОСОБА_7 виключно з позитивного боку, однак самі по собі не виключають можливості недотримання покладених на нього процесуальних обов`язків чи ухилення від суду. Вони не є гарантією належної процесуальної поведінки та не нівелюють установлених судом ризиків. Відтак надані відомості про волонтерську діяльність і позитивні характеризуючі дані ОСОБА_7 не спростовують раніше викладені висновки суду щодо наявності відповідних ризиків та необхідності продовження процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на арешт майна, внесення застави та наявність в Україні центру життєвих інтересів не спростовують доводів клопотання прокурора щодо необхідності продовження покладених обов`язків.
Факт арешту майна сам по собі не виключає існування ризиків, встановлених у кримінальному провадженні, зокрема можливості неналежної процесуальної поведінки, оскільки він не усуває ані потенційних процесуальних ризиків, ані не гарантує їх відсутності в майбутньому. Аналогічно внесення застави є лише одним із запобіжних механізмів забезпечення виконання процесуальних обов`язків і не скасовує необхідності контролю за їх дотриманням у разі збереження ризиків.
Не сумісними між собою вважає суд твердження обвинуваченого та його захисника про бажання виїзду за кордон без оформлення службового відрядження (за власний кошт) чи за кордон на відпочинок із дітьми з твердженнями про арешт майна/ відсутністю коштів/ обмеженням трудової діяльності / неможливістю переховування за кордоном тощо. Очевидним є те, що такі твердження достовірно свідчать про достатній матеріальний стан ОСОБА_7 , який за його ж власними твердженнями надає йому можливість певний час перебувати за кордоном, що звісно потребує значних витрат.
Твердження про центр життєвих інтересів в Україні та намір відстоювати свої права в суді також не можуть розглядатися як безумовні гарантії належної процесуальної поведінки, оскільки участь у судових засіданнях є обов`язком сторони кримінального провадження, а не проявом додаткових запобіжних гарантій. Вказані обставини оцінюються судом у сукупності з іншими даними справи та не нівелюють встановлених ризиків, які стали підставою для звернення прокурора з відповідним клопотанням.
Ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Оцінюючи можливість впливу на свідків/інших обвинувачених, суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками/обвинуваченими у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків чи інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків/інших обвинувачених та дослідження їх судом.
Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків та інших обвинувачених, обвинувачений ОСОБА_7 знає як їх персональні дані, так і зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.
Посилання сторони захисту на відсутність у клопотанні прокурора долучених протоколів допиту свідків не є визначальним для встановлення або спростування відповідного ризику, оскільки на цій стадії провадження суд не здійснює оцінку доказів з точки зору їх достатності для доведення вини, а лише перевіряє наявність обґрунтованих процесуальних ризиків.
Також, не залишається поза увагою суду і те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів у співучасті з іншими особами, які є обвинуваченими у цій справі, а тому вплив щодо формування позиції у справі може мати сприятливі наслідки для всіх обвинувачених.
Крім того, доводи сторони захисту про те, що після ознайомлення з матеріалами провадження стороною захисту не було виявлено «викривальних» показань, не мають правового значення для вирішення питання про існування ризику незаконного впливу, оскільки сам факт відсутності прямих обтяжуючих показань не виключає можливості впливу на свідків з метою зміни або уточнення їхніх показань у майбутньому.
Отже, вказане в сукупності дає підстави обґрунтовано припускати ймовірність незаконного впливу зі сторони ОСОБА_7 на свідків та інших обвинувачених з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.
Також поза увагою суду не залишилося і те, що згідно за версією обвинувачення, яка викладена в обвинувальному акті, ОСОБА_7 як пособник та довірена особа ОСОБА_21 мав, серед іншого, забезпечувати погодження проектів землеустрою про відведення земельних ділянок у приватну власність заздалегідь підшуканих громадян, шляхом надання вказівок службовим особам органів Держгеокадастру. Враховуючи зазначене, Суд констатує, що набуті обвинуваченим ОСОБА_7 зв`язки надають йому реальну можливість незаконного впливу на службових осіб Держгеокадастру, включно з можливістю впливу на свідків серед працівників Головного управління Держгеокадастру у Сумській області. Такий вплив може проявлятися у формі підштовхування свідків до зміни показань або утримання від надання правдивої інформації щодо обставин вчинення інкримінованих злочинів.
Крім того, Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 потенційно має можливість незаконно впливати на власників земельних ділянок, сформованих за рахунок земель ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія». Цей ризик обумовлений тим, що співучасники вчинення злочинів мають у своєму розпорядженні персональні дані власників та засоби для контакту з ними, що створює реальну загрозу тиску на цих осіб з метою приховування правдивих обставин справи або сприяння уникненню відповідальності.
Суд зазначає, що при оцінці ризиків у кримінальному провадженні, зокрема ризику незаконного впливу на учасників провадження, враховується не лише формально підтверджений характер відносин, а й сукупність фактичних даних, які свідчать про можливість використання обвинуваченим соціальних, службових або особистих зв`язків для впливу на перебіг кримінального провадження. Такі дані оцінюються судом у контексті всіх обставин справи та стадії процесу.
Посилання захисту на нібито «загальний» та «гіпотетичний» характер доводів прокурора є оціночним судженням і не спростовує можливості існування відповідних зв`язків та їх потенційного впливу на учасників провадження.
З огляду на вищевикладене, Суд визнає наявність реального ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_7 на свідків та інших осіб, що може перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.
При цьому Суд зазначає, що для встановлення ризику незаконного впливу на свідків не вимагається доведення факту такого впливу, а достатнім є обґрунтоване припущення про його реальну можливість, яке у даному випадку підтверджується проаналізованою вище сукупністю обставин.
Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку, що ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на свідків та інших учасників кримінального провадження є не абстрактним, а є реальним та обґрунтованим.
Твердження сторони захисту про недоцільність подальшого покладення на ОСОБА_7 додаткових процесуальних обов`язків є необґрунтованими та такими, що не спростовують позиції сторони обвинувачення.
Суд зазначає, що застосування застави як запобіжного заходу саме по собі не є безумовною гарантією належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та не виключає необхідності покладення на нього додаткових обов`язків, передбачених КПК України, з метою мінімізації встановлених ризиків. Застава виконує функцію фінансового забезпечення виконання процесуальних обов`язків, однак не замінює процесуального контролю за поведінкою особи. Загалом доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника зводяться до переоцінки підстав застосування процесуальних обов`язків, однак не містять об`єктивних аргументів, які б свідчили про відсутність необхідності їх подальшого продовження.
Посилання захисту на нібито неоднаковий підхід сторони обвинувачення до інших обвинувачених не підтверджує відсутності ризику незаконного впливу на свідків з боку ОСОБА_7 . Сам по собі факт того, що щодо інших обвинувачених не застосовуються аналогічні обмеження, не свідчить про відсутність підстав для їх застосування саме до нього, оскільки оцінка ризиків є індивідуальною та ґрунтується на конкретних обставинах поведінки кожної особи, характері інкримінованих дій та її процесуальному статусі. 
Крім того, право прокурора звертатися з клопотаннями про продовження процесуальних обов`язків є дискреційним і реалізується ним з урахуванням усіх встановлених у провадженні обставин, зокрема складності кримінального провадження, наявних ризиків, процесуальної поведінки учасників та навантаження суду. Подання таких клопотань саме по собі не може розцінюватися як зловживання процесуальними правами, особливо у випадках, коли викладені в них доводи знаходять своє підтвердження під час судового розгляду. Більш того, суд у межах розгляду відповідних клопотань не надає оцінки доцільності реалізації прокурором свого дискреційного права як такої, а перевіряє лише наявність передбачених законом підстав для продовження процесуальних обов`язків та обґрунтованість заявлених ризиків у конкретному кримінальному провадженні.
Слід також зазначити, що захист неодноразово посилається на нібито тотожність клопотань прокурора, однак під час їх розгляду фактично повторює однакові за змістом письмові заперечення, не вносячи змін до їх суті. Фактично відрізняється лише формальний суб`єкт їх подання, заперечення подаються або безпосередньо захисником, або обвинуваченим ОСОБА_7 , тоді як їх зміст залишається незмінним. Попередньою ухвалою суду вже було надано оцінку відповідним доводам обвинуваченого ОСОБА_7 , однак попри це захист знову відтворює ті самі заперечення без наведення нових обставин чи аргументів.
Що ж стосується доводів сторни захисту щодо порушення стороною обвинувачення вимог п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України то вони є необґрунтованими.
Так, норма п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України визначає вимоги до змісту клопотання про застосування запобіжного заходу та зобов`язує сторону обвинувачення надати копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Такі документи надані прокурором до первісного клопотання уже в межах судового провадження, а тому беруться судом до уваги та не потребують постійного дублювання.
Щодо доводів про «відсутність обґрунтованої підозри/обвинувачення» та, як наслідок, відсутність підстав для продовження строку дії покладених обов`язків, слід зазначити, що для вирішення питання про продовження таких обов`язків суд не здійснює оцінку доказів у повному обсязі та не встановлює винуватість особи. Відповідно до ст. 194 КПК України, достатнім є встановлення судом наявності обґрунтованої підозри та актуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися або продовжують існувати.
Відтак, суд з врахуванням доводів клопотання, яке містить посилання на докази, якими прокурор обгрунтовує підозру, в сукупності із ухвалами слідчих суддів та Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, у яких надано грунтовну оцінку таким доказам у контексті обгрунтованості підозри, дотримується свого попереднього висновку про те, наразі прокурором дотримано стандарту "обгрунтована підозра", який є найнижчим стандартом доказування у кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для оцінки питання щодо продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого. При цьому суд також враховує стадію кримінального провадження (підготовче провадження), на якій вирішуються питання підготовки до судового розгляду, в ході якого сторона обвинувачення у змагальному судовому процесі зобов`язана буде довести, зокрема, вину осіб, у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за найвищим стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Щодо тривалості застосованого запобіжного заходу, суд вважає зазначити, що в чисельних судових рішеннях, судом зафіксовано факти зловживання представників захисту, у тому числі і обвинуваченого ОСОБА_7 , які спрямовані на затягування строків розгляду у справі, у спосіб умисного зловживання процесуальними правами. Суд публічно довів свою позицію учасникам провадження ухвалою, якою було змінено підхід до організації проведення судових засідань. А тому суд вважає, що аргумент "тривалості дії запобіжного заходу" базується виключно на штучно створених захистом обставинах та є наслідком їх же зловживань. 
З огляду на викладене, Суд вбачає необхідність у продовженні строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року, а саме: прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, а саме: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , щодо обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Оцінюючи співмірність обов`язків, про продовження строку дії яких прокурор заявив клопотання, з встановленими судом ризиками: переховування від суду та впливу на свідків та інших обвинувачених в цьому кримінальному провадженні, Суд дійшов висновку, що покладення на обвинуваченого ОСОБА_7 наведених вище обов`язків становитиме мінімальне втручання у його права, а тому є співмірним меті застосування запобіжних заходів та здатне запобігти вказаним ризикам у цьому кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 201, 331, 372, 376 КПК України, Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року - задовольнити.
Продовжити на два місяці, тобто до 18 серпня 2026 року, строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме:
- прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками, а саме: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , щодо обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 ;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Попередити обвинуваченого ОСОБА_7 що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі, визначеному КПК України.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 .
Надати обвинуваченому ОСОБА_7 копію ухвали негайно після її проголошення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуюча суддя ОСОБА_1 

Судді: ОСОБА_2 

ОСОБА_3