ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2026 р. 	Справа № 520/17231/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.12.25 по справі № 520/17231/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФ України у Волинській області), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.05.2025 №203040024172 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачу;
- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати з 24.02.2022 позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно із пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020;
- зобов`язати відповідача при призначенні позивачу з 24.02.2022 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, зарахувати період роботи з 01.08.1994 по 24.02.2022 до пільгового стажу за Списком №1.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 15.05.2025 №203040024172 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, зарахувавши період роботи з 01.08.1994 по 24.02.2022 до пільгового стажу за Списком №1, з урахуванням висновків суду у цій справі.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 968,96 грн.
Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі №520/17231/25 скасувати та ухвалити нове законне та обґрунтоване рішення, яким в задоволені позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що до пільгового стажу правомірно не зараховано періоди за довідки від 12 лютого 2025 року №150/0/516-25, оскільки не відповідає вимогам Додаток №5 затвердженого Постановою №637.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу ГУ Пенсійного фонду в Волинській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/17231/25 від 16.12.2025 року - залишити без задоволення.
В обґрунтування, зазначив, що позивач протягом спірного періоду позивач працював на посаді зі шкідливими та важкими умовами праці, робота на якій дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, а отже має право на зарахування періоду роботи з 01.08.1994 року по день призначення пенсії (до 24.02.2022р.) до (пільгового) стажу Список №1. Крім того, факт роботи позивача у спірний період на зазначених посадах підтверджено записами трудової книжки, яка в силу приписів статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи та довідкою від 15.02.1993 року, яка підтверджує пільговий характер роботи.
Також, позивач у відзиві просив, рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/17231/25 від 16.12.2025 року - змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: "Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 15.05.2025 №203040024172 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області при призначенні ОСОБА_1 , з 24.02.2022 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11,1991 Л61788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувати період роботи з 01.08.1994 року по 24.02.2022 року до пільгового стажу за Списком 1."
В обґрунтування зазначив, що пенсія має бути призначена саме з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач 07.05.2025 звернулася через вебпортал ПФУ із заявою та необхідним пакетом документів щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 згідно із п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 .
За принципом екстериторіальності заяву позивача та документи були розглянуті ГУ ПФУ у Волинській області.
Відповідач прийняв рішення від 15.05.2025 № 203040024172 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Підставою для відмови в призначенні пенсії є той факт, що до пільгового стажу не зараховано періоди, згідно довідки №150/0/516-25 від 12.02.2025, оскільки не відповідає вимогам Додаток №5 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. До страхового стажу зараховано всі періоди.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII, позивач звернувся з цією позовною заявою до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , позивач працювала на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1: 01.08.1994 року зарахована рентгенлаборантом, наказ 71-к від 01.08.2004 року, а 12.07.2018 року зарахована на посаду рентгенлаборантом наказ 3-к від 12.07.2018 року. Крім того, відомостями персоніфікованого обліку (форма ОК-5) підтверджується, що позивач працює на пільговій посаді за Списком №1, так підприємство подавало звітність по спеціальному стажу (код підстав №ЗПЗ013А1) за Списком №1 за позивача. Оскільки позивач звернулася за призначення пенсії у віці 50 років, то відповідно мала право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до положень Закону України №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020. Під час ухвалення рішення у даній справі суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в рішенні у зразковій справі №360/3611/20. Відтак, враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.05.2025 №203040024172 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, у ході судового розгляду суд встановив, що позивач звернулася з заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII - 07.05.2025. Оскільки, позивач звернувся до відповідача 07.05.2025, тому пенсія за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII має бути призначена з дня звернення за пенсією, тобто – 07.05.2025. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 15.05.2025 №203040024172 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.05.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, зарахувати період роботи з 01.08.1994 по 24.02.2022 до пільгового стажу за Списком №1, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ ( далі-Закон №1788-ХІІ).
На час звернення позивача із відповідною заявою до відповідача щодо призначення пенсії на пільгових умовах чинними є Закон № 1058-ІV та Закон №1788-ХІІ, які регулюють одні і ті самі правовідносини.
Згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, суд зазначає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.
Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до приписів статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, пунктом 3 якого передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19, від 17 вересня 2024 року у справі № 440/4164/23 на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, тому що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Також, Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, зокрема, у постановах від 20 лютого 2020 року у справі № 415/4914/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі № 159/4315/16-а, від 21 травня 2020 року у справі № 550/927/17 та від 26 квітня 2021 року у справі № 348/2180/16-а, згідно з якою, певні недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Судом встановлено, що трудова книжки позивача серії НОМЕР_1 від 15.02.2001, містить записи щодо спірного періоду, зокрема:
- 01.08.1994 року зарахована рентгенлаборантом, наказ 71-к від 01.08.2004 року.
- 12.07.2018 року зарахована на посаду рентгенлаборантом наказ 3-к від 12.07.2018 року.
Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється.
Отже, трудовою книжкою позивача підтверджено, що з 01.08.1994 і по день призначення пенсії (до 24.02.2022 р.) працювала на посаді, віднесеної за Списком №1.
Крім того, як вірно визначено судом першої інстанції відомостями персоніфікованого обліку (форма ОК-5) підтверджується, що позивач працює на пільговій посаді за Списком №1, так підприємство подавало звітність по спеціальному стажу (код підстав №ЗПЗ013А1) за Списком №1 за позивача.
При цьому періоди роботи позивача згідно довідки: від 12.02.2025 № 150/0/516-25 відповідно не було зараховані до пільгового стажу при призначенні пенсії за віком, оскільки форма довідки не відповідає додатку 5 до Порядку. 
Надаючи оцінку таким доводам, колегія суддів звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
З аналізую вказаної вище довідки вбачається, що позивач працювала повний робочий день у Комунальному некомерційному підприємстві "Міська клінічна лікарня №13" Харківської міської ради на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення Допоміжного лікувально-діагностичного центру з 01.08.1994р. згідно наказу від 01.08.1994р. № 71-к і по теперішній час та за період з 01.08.1994р. по теперішній час повний робочий день її зайнятий безпосередньо в зоні іонізованого випромінювання виконувала рентгенівське дослідження (рентгеноскопію та рентгенографію органів та систем) за, посадою (професію) рентгенолаборант, що передбачено Списком 1 розділу XIX підрозділ (позиція) 19 КП2229.2/20426/78 підстава Постанова КМУ від 24.06.2016 р.№461 за період з 01.08.1994 р. по 31.01.2025 р. 30 (тридцять) років 6 (шість) місяців 0 днів.
Отже, дана довідка містить всю необхідну інформацію про роботу позивача у період з 01.08.1994 року по день призначення пенсії (до 24.02.2022р.), оскільки з неї вбачається, що позивач протягом спірного періоду працювала на посаді зі шкідливими та важкими умовами праці, робота на якій дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, а отже має право на зарахування періоду роботи з 01.08.1994 року по день призначення пенсії (до 24.02.2022р.) до (пільгового) стажу Список №1.
Факт роботи позивача у спірний період на зазначених посада також підтверджено записами трудової книжки, яка в силу приписів статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Крім того, позивачем надано : копію наказу від 16.12.2001 рік № 256-а "Про затвердження протоколів засідання комісії по атестації", копію наказу від 20.11.2006 року № 400 "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці в міській клінічній лікарні", копію наказу від 18.11.2011 року №375 "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці", копію наказу від 08.12.2011 року № 392 "Про результати проведення атестації робочих місць та затвердження переліку робочих місць та посад, зайнятість в яких діє право на пільгове пенсійне забезпечення". копію протоколу засідання комісії від 07. 12.2011 року, копію наказу від 20.12.2013 року № 440 "Про результати проведення атестації робочих місць та затвердження переліку робочих місць та посад, зайнятість яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення", копію наказу від 15.11.2016 року № 368 "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці".
Дані накази, також підтверджують, що робота позивача посаді рентгенолаборанта дає право на пільгове пенсійне забезпечення.
За таких обставин, суд першої інстанції вірного висновку про зарахування періоду роботи з 01.08.1994 по 24.02.2022 до пільгового стажу за Списком №1.
Щодо прохання позивача у відзиві про зміну рішення суду першої інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 304 КАС України відзив на апеляційну скаргу має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги. 
Процесуальний закон не передбачає можливості заявлення у відзиві самостійних вимог про зміну судового рішення. 
Відтак доводи відзиву підлягають оцінці лише в частині заперечень проти апеляційної скарги, тоді як вимоги про зміну рішення суду виходять за межі процесуального призначення відзиву та залишаються без розгляду судом апеляційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, зарахувавши період роботи з 01.08.1994 по 24.02.2022 до пільгового стажу за Списком №1, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 по справі № 520/17231/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко