Справа №597/1631/25
Провадження №2/597/110/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2026 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області
в складі: судді Шевчук В.М.
за участі секретаря судового засідання Богдан В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

У С Т А Н О В И В :
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Заліщицької міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 27.11.2015 року. Від даного шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20.02.2023 року по справі №597/1133/22. Також даним рішенням за згодою ОСОБА_1 дитину ОСОБА_3 залишено проживати з батьком ОСОБА_2 за адресою с.Блищанка Чортківського району Тернопільської області. Після фактичного розірвання шлюбних відносин відповідач припинив приймати участь у матеріальному забезпеченні сина, виконувати покладені на нього сімейним законодавством обов`язки. Син залишився проживати i наразі проживає разом з матір`ю. Мати займається його повним та всебічним розвитком, надає доступ до культурних та духовних цінностей, піклується про здоров`я, водить до лікарів, матеріально угримує, забезпечує його одягом, їжею, предметами гігієни, побуту, навчання та іншими необхідними речами. Таким чином, син сторін проживає разом з матір`ю та перебуває на повному ii утриманні. Разом з тим, на початку 2025 року виник спір з відповідачем про місце проживання дитини оскільки останній постійно погрожує їй словесною фізичною розправою, а також тим, що забере сина проживати за визначеним місцем згідно рішення суду. Враховуючи, що від народження i на даний час дитина на законних підставах проживає разом з нею яка створила yci необхідні умови для ii проживання, виховання, навчання, фізичного, розумового, духовного, морального i соціального розвитку в безпечному, надійному i стабільному середовищі, вона любить сина, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, позитивно характеризується, працевлаштована, має доходи, що дозволяють утримувати дитину, створила належні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини, а батько взагалі не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком дитини, не піклується та не допомагає матеріально, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується матеріалами справи, та не надав у встановлений судом строк відзиву до суду. 
Представник Служби у справах дітей Заліщицької міської ради Чортківського району  Тернопільської області  у судове засідання не з`явився, однак представник Заліщицької міської ради подав до суду письмову заяву, в якій просить цивільну справу розглядати без його участі, з позовними вимогами згідний, просить їх задоволити. 
Суд, вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, керується загальними засадами цивільного судочинства та практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, відповідно до ч.ч.4, 5 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Прецендентною практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). У п.26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті.
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, неодноразово не з`являвся у судові засідання, не скористався правом на подання відзвиву, а тому справу слід розглянути у порядку ст.280 ЦПК України за його відсутності з постановленням заочного рішення у справі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14.01.2026 року суддею Шевчук В.М. прийнято до свого провадження цивільну справу, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07.04.2026 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті.
Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Позивачка ОСОБА_1  народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Заліщики Тернопільської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Заліщицьким РС УДМС України в Тернопільській області від 03.02.2016 року.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації народжень 13.12.2016 року складено відповідний актовий запис за №209.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області №597/1133/22 від 24.11.2022 року, між ними розірвано.
Адресою місця проживания матері та дитини є         АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади №3371 від 03.12.2025 року.
Так, згідно Довідки з місця проживания від 04.11.2025 року мати з сином зареєстовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Судом встановлено, що за місцем проживання створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку та навчання ОСОБА_4 . У хлопчика є своя кімната, окреме ліжко, достатньо іграшок, книжок, різноманітних iгop, гаджетів, є письмовий стіл для занять та навчання; в житлі є необхідна техніка та всі інші предмети побуту, які потрібні для забезпечення належних умов життя дитини та ведення домашнього господарства. Зазначене підтверджується доданими до позовної заяви Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 04.11.2025 року.
У даний час ОСОБА_3 офіційно влаштований до навчального закладу І-ІІІ ступенів імені О.С.Маковея з поглибленим вивченням інформаційних технологій та технологічних дисциплін м.Заліщики, вказане підтверджується довідкою №01-19/244 від 04.11.2025 року. Мати забезпечує для дитини різноманітне та повноцінне харчування, купує предмети побуту, іграшки, навчальні матеріали та канцелярію, забезпечує одягом та всіма іншими необхідними речами. 
Окрім того, позивачка ОСОБА_1 офіційно працевлаштована, отримує доходи та має фінансову можливість забезпечувати себе i сина всім необхідним. Зазначене підтверджується Довідкою про доходи від 06.11.2025 року, згідно якої їi середня заробітна плата становить 12800 гривень. 
Згідно висновку органу опіки та піклування Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопілської області №27 від 02.02.2026 року, визнано за доцільне проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біля матері ОСОБА_1 .
Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про те, що позивачка створила всі умови для життя, розвитку, навчання i відпочинку сина, піклується про нього, матеріально утримує, приділяє багато уваги, грається, водить на прогулянки, забезпечує всім необхідним. Враховуючи, що від народження i на даний час дитина на законних підставах проживає разом з матір`ю, яка створила yci необхідні умови для iї проживання, виховання, навчання, фізичного, розумового, духовного, морального i соціального розвитку в безпечному, надійному i стабільному середовищі, мати любить сина, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, позитивно характеризується, працевлаштована, має доходи, що дозволяють утримувати дитину, створила належні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини, а батько взагалі не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком дитини, не піклується та не допомагає матеріально.
Таким чином, суд вважає, що дані обставини є беззаперечним доказом того, що батько ОСОБА_2 самовільно усунувся від обов`язків по догляду за сином ОСОБА_3 , а тому є доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

V.Оцінка суду

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство i батьківство охороняються державою. 
За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
За змістом ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), регулювання сімейних відносин мае здійснюватися з максимально можливим ураахуванням інтепесів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитими, яка ме досягла десяти років, визначасться за згодою батьків.
Положеннями частин 1, 2 ст.161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Положеннями ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст.161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
У свою чергу поняття «розлучення дитини та батька» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання батька та дитини», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.
Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.
Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.
Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18).
Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №640/2670/17.
Відтак, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини з матір`ю.
При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю - не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останнього з матір`ю - не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.
У зв`язку з наведеним суд прийшов до висновку, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків, а тому, вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню малолітнього сина, не піклується про нього, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. А тому, захищаючи права та інтереси дитини, є за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

VІ. Щодо розподілу судових витрат

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 76, 81, 141, 211, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-284, 288-289, 354 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.7, 19, 141, 160, 161 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задовольнити.
Визначити місце проживання малолітнього  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , за фактичним місцем проживання матері.
Судові витрати покласти на сторони в понесених ними розмірах.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу, яка подається Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, а відповідачем протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 

Повне рішення складено 07.07.2026 року.

Повне найменування сторін:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Третя особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Заліщицької міської ради, місцезнаходження: м.Заліщики вул.С.Бандери 15б Чортківського району Тернопільської області, ЄДРПОУ 04058396. 

Суддя В.М.ШЕВЧУК