Справа № 385/1512/24 
Провадження № 2/386/3/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року селище Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі: 

головуючого судді Гут Ю. О.
з участю: секретаря судового засідання Корніцької Л.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом позовною заявою адвоката Анікєєнко Євгенії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Фермерське господарство «ЛАН», про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), 
встановив:
ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» 10.10.2024 звернулась до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог- Фермерське господарство «ЛАН», про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів).
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої серед іншого входила земельна ділянка кадастровий номер 3521180400:02:000:0903 загальною площею 2,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. 18.08.2017 державним нотаріусом Голованівської районної державної нотаріальної контори Бурдейною Г.І. було видано відповідачеві ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо вказаної земельної ділянки, яке було зареєстроване в реєстрі за №712. 
Представник позивачки вказала, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 у цивільній справі № 385/91/16-ц заповіт, складений ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 визнано недійсним у зв`язку тим, що за своїм психічним станом спадкодавець ОСОБА_4 не міг розуміти значення власних дій і керувати ними при складанні та підписанні заповіту, що підтверджується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи №47 від 31.01.2017. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 21.11.2017 та постановою Верховного Суду від 18.04.2018 рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 залишено без змін. Відповідно, рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2020 по справі № 385/815/19 вищезазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом було визнане недійсним.
В подальшому, 15.05.2021 державним нотаріусом Голованівської районної державної нотаріальної контори Бурдейною Г.І. позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом щодо вказаної земельної ділянки, яке було зареєстровано в реєстрі за №322 та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем.
Реалізовуючи своє право на розпорядження спадковим майном, 07.06.2021 позивач дізналася, що 05.08.2015 державним реєстратором Реєстраційної служби Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Гуричем О.О. було зареєстровано Договір оренди землі від 08.04.2015, укладений між її батьком ОСОБА_4 та ФГ «ЛАН» (номер запису про інше речове право 10686300), згідно якого ОСОБА_4 передав ФГ «ЛАН» належну йому земельну ділянку в строкове платне володіння та користування строком на 50 років.
Після чого позивач звернулася за професійною правничою допомогою до адвоката Зятковського Т.В. для отримання через представника від ФГ «ЛАН» копії Договору оренди землі від 08.04.2015 та проведення юридичного аналізу документа. Ознайомившись зі змістом вказаного вище Договору оренди землі від 08.04.2015 позивачем було з`ясовано, що насправді зазначений договір від імені ОСОБА_4 був підписаний відповідачем ОСОБА_2 , який діяв на підставі виданої ОСОБА_4 довіреності серія ВТЕ 919148 від 14.06.2013, посвідченої приватним нотаріусом Ульяновського районного нотаріального округу Веліховською Т.С. Крім того, після смерті ОСОБА_4 (довірителя), а саме 10.01.2018 ОСОБА_2 , вже від власного імені, та ФГ «ЛАН» уклали угоду про продовження договору оренди землі, згідно якої Договір оренди землі від 08.04.2015 (зареєстрований 05.08.2015р.) було продовжено до 05.08.2067.
В подальшому, в межах розгляду судової справи № 385/1201/21 ФГ «ЛАН» надало довідку №50 від 11.10.2021 про те, що за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3521180400:02:000:0903 Фермерським господарством «ЛАН» була виплачена орендна плата в сумі 112 800 грн. (сто дванадцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок) терміном до 2042 року. Однак, у зазначеній довідці не вказано дату виплати та одержувача орендної плати.
Позивач стверджує, що ні її батько ОСОБА_4 , ні вона сама орендну плату від ФГ «ЛАН» в сумі 112 800 грн. не отримували, а в довідці № 50 від 11.10.2021 ФГ «ЛАН» не зазначило дату виплати та одержувача орендної плати з метою приховати той факт, що орендну плату отримав по дорученню відповідач ОСОБА_2 , який є сином голови ФГ «ЛАН» - ОСОБА_5 .
Представник позивачки зазначила, що після призову адвоката ОСОБА_6 на військову службу до лав ЗСУ, Позивач звернулася за правничою допомогою до адвоката Анікєєнко Є.О., якою був направлений адвокатський запит № 88 від 18.07.2024 до ФГ «ЛАН» з проханням зазначити коли та кому була виплачена орендна плата в сумі 112 800 грн. (сто дванадцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок) за користування земельною ділянкою кадастровий номер 3521180400:02:000:0903 загальною площею 2,13га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області та якщо кошти були виплачені не ОСОБА_4 особисто, надати завірену копію документа, який посвідчує право особи на отримання коштів, що належали ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, до дня подання позову до суду, відповідь на адвокатський запит № 88 від 18.07.2024 ФГ «ЛАН» не надало.
З боку ФГ «ЛАН» не надано доказів отримання грошових коштів ні Позивачем ні будь якою іншою особою, в тому числі за довіреністю. Позивач вважає, що грошові кошти, що зазначені у довідці № 50 від 11.10.2021 в сумі 112 800грн. отримав ОСОБА_2 , так як існувала довіреність від 14.06.2013, в якій могли бути повноваження на отримання коштів.
Представник позивача вважає, що грошові кошти в розмірі 112800 грн. орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер 3521180400:02:000:0903, що були отримані ОСОБА_2 є безпідставно набутими.
Оскільки про безпідставність набуття Відповідачем грошових коштів Позивач дізналася з довідки № 50, наданої ФГ «ЛАН» 11 жовтня 2021р., відсотки за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 ЦК України підлягають нарахуванню з 11 жовтня 2021 року. 
Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.10.2024 заборгованість відповідача за 3% річних за прострочення виконання зобов`язання становить 10070 грн. 86 коп., а розмір інфляційних втрат становить 48247,76 грн.
Отже, у відповідності до положень ст. 1214 ЦК України та на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 112 800 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 48247 грн. 76 коп., а також три проценти річних за період користування чужими грошовими коштами у розмірі 10070 грн. 86 коп., що разом складає 171118 грн. 62 коп.
Враховуючи вищевикладене, представник позивачки просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 набуті кошти в сумі 112800 грн, інфляційні нарахування в розмірі 48247 грн.76 коп. та три відсотки річних за період користування чужими грошовими коштами у розмірі 10070 грн.86 коп., всього 171118 грн. 62 коп..
Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2024 провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.
Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.11.2024 справу передано за підсудністю до Голованівського районного суду Кіровоградської області згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
06 січня 2025 року цивільна справа надійшла до Голованівського районного суду Кіровоградської області та відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025 передана в провадження судді Гут Ю.О.
Ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву залишено без руху.
08.01.2025 ухвалою суду справу прийнято до свого провадження та призначено до підготовчого розгляду.
12.03.2025 за клопотанням представника позивача витребувано у ФГ «Лан» оригінал документа, який посвідчує право особи на отримання коштів, що належали ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за договором оренди землі від 08.04.2015р. (квитанція, розписка, довіреність тощо), на виконання якої господарство 19.03.2025 надало відповідь про неможливість надання витребуваного доказу, оскільки термін зберігання первинних документів закінчився. 
02.03.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача та позивачка в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивачки, зазначила що позов підтримує в повному обсязі та просила його задовольнити.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу «Судова повістка» до електронного кабінету представника позивача 24.04.2026, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у її відсутність суду та відзив не надавав.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу «Судова повістка» до електронного кабінету 24.04.2026, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність суду та пояснення не надавав.
За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив на позов, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази та матеріали позовної заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом у справі встановлено наступні обставини 
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.2021, посвідченого державним нотаріусом Голованівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Бурдейною Г.І., зареєстровано в реєстрі за №322, ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_4 , отримала спадщину, яка складається з земельної ділянки в розмірі 2,1296 га, кадастровий номер 3521180400:02:000:0903, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області.
Як вбачається з копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №222174836 від 01.09.2020, право власності на земельну ділянку в розмірі 2,1296 га, кадастровий номер 3521180400:02:000:0903, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, зареєстровано в реєстрі за №21952965 18.08.2017, за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер 712, виданий 18.08.2017, та право власності припинено 26.08.2020 на підставі рішення суду Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2020 по справі №385/815/19.
08.04.2015 між ОСОБА_4 від імені якого діє ОСОБА_7 та ФГ «Лан» укладено договір оренди землі кадастровий номер 3521180400:02:000:0903, строком на 50 років, що підтверджується копією договору оренди землі від 08.04.2015.
Відповідно до копії угоди про продовження договору оренди землі від 10.01.2018 укладеної між ФГ «Лан» та ОСОБА_7 сторони дійшли згоди на продовження терміну дії договору , який зареєстрований 05.08.2015, до 05.08.2067.
Згідно копії довідки №50 від 11.10.2021 виданої ФГ «Лан», за користування земельними ділянками кадастрові номера 3521180400:02:000:0903 та 3521180400:02:000:1018 була виплачена орендна плата в сумі 112800 грн. терміном до 2042 року, всі податки були сплачені вчасно.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок)
Витребування (стягнення) коштів за договором оренди землі регулюється нормами про безпідставно набуте або збережене майно (ст. 1212 Цивільного кодексу України). Це можливо, якщо особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, строк договору закінчився, або він був визнаний недійсним.
Стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав. З огляду на зазначене, колегія суддів КГС ВС вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення частини 4 статті 849 ЦК України в сукупності з приписами статті 1212 ЦК України. ( постанови КГС ВС від 15 лютого 2019 року у справі № 910/21154/17)
Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. Якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правової підстави передачі коштів у момент їх передачі немає, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України. Грошові кошти, отримані стороною за договором, не можуть стягуватися на підставі статті 1212 ЦК України в разі нікчемності додаткової угоди до цього договору (постанови ОП КГС ВС від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19)
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17).
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах ВП ВС від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц,КГС ВС від 02 червня 2020 року у справі № 922/2417/19.
Представник позивача не надав суду жодного доказу, що відповідач безпідставно отримав активи (грошові кошти) у розмірі 112800 грн орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 35211800400:02:000:0903 терміном до 2014 року, коли саме вказані кошти були виплачені та кому і на якій підставі.
Крім цього, представник позивача не надала суду жодного доказу, що надані суду копія договору оренди землі від 08.04.2015 та угода про продовження договору оренди землі від 10.01.2018 були зареєстровані у відповідних реєстраційних органах, оскільки дані договори набирають чинності з дня їх реєстрації.
Суд не бере до уваги, твердження позивача що ні її батько ОСОБА_4 ні вона орендну плату від ФГ «Лан» в сумі 112800 грн не отримували, оскільки не надала суду жодного доказів на підтвердження такого твердження.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов`язання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, а також те, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та відсутність належних доказів на підтвердження підстав своїх доводів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальними правилами доказування, визначеними статями12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, а саме: сплачені позивачем покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76-89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд –
ухвалив:
Відмовити повністю в задоволенні позову позовною заявою адвоката Анікєєнко Євгенії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Фермерське господарство «ЛАН», про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів).
Судові витрати покласти на рахунок позивача.
Місце проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Місце проживання відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Місцезнаходження третьої особи Фермерського господарства «ЛАН»: вул. Ватутіна., буд. №17 с. Бандурове Голованівський район Кіровоградська області, поштовий індекс 26325; ЄРДПОУ 31541177.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. .Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строку, встановленого ЦПК України, не подані заяви про його перегляд або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного судового рішення: 22 травня 2026 року.

Суддя: Гут Ю. О.