ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/2745/22(914/1621/25)	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого – судді МАТУЩАКА О.І. 
суддів СКРИПЧУК О.С.
КРАВЧУК Н.М. 

за участю секретаря судового засідання - ТЕЛИНЬКО Я.П.
представники сторін :
арбітражний керуючий – Микитюк А.І.;
від відповідача – Свідунович Р.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” (вх. ЗАГС №01-05/3304/25, №01- 05/3385/25 від 12.11.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 (повне рішення – 28.10.2025, суддя Л.З. Чорній)

у справі №914/2745/22(914/1621/25)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка”, Львівська область, м. Самбір

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “ТКС Техноресурс”, м. Львів

про визнання недійсним (фраудаторним) договору №16/12/2021/03 від 16.12.2021 та стягнення 182 800,00 грн

в межах справи №914/2745/22

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Суффле Агро Україна”, с. Крупець, Шепетівський (Славутський) район, Хмельницька область

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка”, Львівська область, м. Самбір
ВСТАНОВИВ:

Суть спору.
В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/2745/22 за заявою ініціюючого кредитора ТОВ «Суффле Агро Україна» про банкрутство ТОВ «Євромарка».
Постановою суду від 18.09.2024 ТОВ «Євромарка» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Микитюка Анатолія Івановича.
В межах вказаної справи про банкрутство, ТОВ «Євромарка» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «ТКС Техноресурс» про визнання недійсним (фраудаторним) договору №16/12/2021/03 від 16.12.2021 та стягнення 182 800,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджував, що оспорюваний договір є недійсним (фраудаторним), з тих підстав, що він укладався із так званим “використанням права на зло” та у підозрілий період, тобто за рік до відкриття провадження у справі про банкрутство. Фактично, надання послуг не було здійснено, а боржник за домовленістю з ТОВ “ТКС Техноресурс” вирішив вивести кошти з рахунку боржника. Саме для легалізації безпідставного виведення коштів і був укладений спірний правочин та документи на його виконання.
Господарський суд Львівської області рішенням від 22.10.2025 у справі №914/2745/22(914/1621/25) в задоволенні позовних вимог відмовив.
Рішення суду мотивоване тим, що оспорюваний договір №16/12/2021/03 від 16.12.2021 про надання послуг не є укладеним між афілійованими компаніями та є оплатним; операції за цим договором були реальними, податок на додану вартість за операціями в межах вказаного договору відшкодовано. До моменту виконання робіт позивачем сплачено аванс в розмірі 27 000,00 грн, що гарантувало оплату вартості виконання робіт після першого етапу виконання робіт. Вартість послуг за оспорюваним договором була ринковою та становила 800,00 грн за 1 год роботи бульдозера. Відповідач надав інформацію, що з врахуванням інфляції та значним зростанням курсу долара та вартості пального в 2025 році вартість послуг бульдозера становить від 1400,00 грн, що підтверджується, зокрема, роздруківкою зі сайтів оголошень.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.
ТОВ «Євромарка» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки поданим позивачем доказам та доводам, а також безпідставно визнав належними і достатніми докази відповідача щодо реального виконання спірного договору. 
Апелянт зазначає, що оспорюваний договір про надання послуг бульдозера фактично не виконувався, був укладений у підозрілий період напередодні відкриття провадження у справі про банкрутство та мав на меті безпідставне виведення коштів боржника на користь відповідача. 
Скаржник покликається на відсутність письмових заявок на виконання робіт, подорожніх листів, змінних рапортів, виконавчої документації, доказів перевезення та заправки бульдозера, а також на невизначеність місця виконання робіт та відсутність у боржника земельних ділянок у с. Биків. 
Крім того, апелянт вказує на недоліки актів наданих послуг, недостовірність зазначених у них відомостей щодо кількості відпрацьованих годин, безпідставне врахування судом показань свідка та ненадання оцінки доказам, які, на думку скаржника, спростовують можливість прийняття робіт керівником позивача у відповідні дати. 
Також апелянт покликається на неврахування судом висновків Верховного Суду щодо фраудаторних правочинів та вважає, що наявні підстави для визнання спірного договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються виключно на припущеннях та зводяться до переоцінки доказів. 
Вказує, що позивачем не доведено наявності жодної із передбачених ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі – КУзПБ) підстав для визнання спірного договору фраудаторним, зокрема не підтверджено укладення договору із заінтересованою особою, безоплатності правочину чи вчинення його на шкоду кредиторам. 
Відповідач покликається на те, що договір є оплатним, укладеним між неафілійованими суб`єктами господарювання, а вартість послуг відповідала ринковій. Також зазначає, що реальність господарських операцій підтверджується підписаними сторонами актами наданих послуг, оплатою частини вартості робіт, зареєстрованими податковими накладними, відображенням операцій у бухгалтерському та податковому обліку, а також наявністю у відповідача необхідної техніки, працівників та ресурсів для надання відповідних послуг.
Крім того, відповідач посилається на показання свідка, який безпосередньо виконував роботи, та вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо неможливості перебування директора позивача у різних місцях у дати підписання актів, оскільки договір лізингу міг бути укладений дистанційно, зокрема шляхом обміну підписаними примірниками.
Також відповідач зазначає, що у спрощеному позовному провадженні виклик свідків не здійснюється, а тому відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання про виклик свідка була правомірною.
19.12.2025, 22.01.2026, 02.02.2026 та 09.02.2026 через підсистему “Електронний суд” арбітражний керуючий Микитюк А.І. сформував відповідь на відзив та додаткові пояснення по справі.
28.01.2026 через підсистему “Електронний суд” представник відповідача – Краснопольський Роман Осипович сформував додаткові пояснення по справі.
Дослідивши подані процесуальні документи, колегія суддів зазначає таке.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 24.11.2026 відстрочив ТОВ “Євромарка” сплату судового збору в розмірі 3 633, 6 грн до ухвалення судового рішення у цій справі, відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “Євромарка” на рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 та призначив справу №914/2745/22(914/1621/25) до розгляду у судовому засіданні на 15.01.2026 об 11 год 00 хв. Надав учасникам справи можливість подати суду обґрунтовані відзиви на апеляційну скаргу, пояснення та інші процесуальні документи протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали. 
Ухвала від 24.11.2026 була доставлена в електронний кабінет сторін 26.11.2026 о 17 год 40 хв.
Таким чином, останнім днем для подання процесуальних документів було 08.12.2025.
Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки зазначені вище процесуальні документи поданні поза межами встановленого судом строку, то колегія суддів дійшла висновку про залишення таких без розгляду.
Присутні у судовому засіданні 05.03.2026 сторони виклали свої доводи, міркування та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи.
Матеріалами справи підтверджується, що у грудні 2021 року, січні і лютому 2022 року ТОВ “Євромарка” здійснило оплату на банківський рахунок відповідача в загальній сумі 182 800,00 грн із наступним призначенням платежу: оплата за послуги бульдозера, згідно договору №16/12/2021/03 від 16.12.2021, а саме: 20.12.2021 - 10 000,00 грн, 28.12.2021 -15 000,00 грн, 10.01.2022 -20 000,00 грн, 12.01.2022 - 22 000,00 грн, 17.01.2022 - 12 000,00 грн, 18.01.2022 - 16 800,00 грн, 21.01.2022 - 10 000,00 грн, 01.02.2022 - 10 000,00 грн, 22.02.2022 - 50 000,00 грн, а також 17.12.2021 - 17 000,00 грн з призначенням платежу: оплата за послуги бульдозера, згідно рахунку №134 від 16.12.2021.
На вимогу ліквідатора Микитюка А.І., як на правову підставу для отримання коштів від ТОВ “Євромарка”, відповідач надав спірний договір №16/12/2021/03 від 16.12.2021 про надання послуг та акти надання послуг.
Відповідно до умов п.1.1. договору виконавець своїми силами і засобами, бере на себе зобов`язання надати замовнику, при здійсненні ним попередньої оплати на умовах визначених даним договором, послуги наступними засобами: Бульдозер Shantui SD 23 в кількості 1 шт.
Відповідно до п. 1.3 договору, акт здачі - приймання наданих послуг складається сторонами на підставі подорожніх листів (змінних рапортів, талонів замовника) після закінчення кожної робочої зміни.
Відповідно до п. 5.2.1 договору, замовник зобов`язується надати виконавцю письмову заявку, відповідно до послуг, які мають виконуватися.
Пунктом 5.2.4 визначено, що замовник зобов`язується забезпечити своєчасне оформлення змінних рапортів та іншої необхідної документації.
Замовник зобов`язаний призначити посадову особу, яка відповідає за забезпечення на об`єкті норм безпеки та охорони праці, про що письмово повідомляє виконавця – (п. 5.2.7 договору).
Замовник зобов`язаний призначити посадову особу, яка відповідає за забезпечення на об`єкті норм безпеки та охорони праці, про що письмово повідомляє виконавця – (п. 5.2.7 договору).
Відповідач підтверджує той факт, що послуг було надано на 234 500,00 грн, тоді як оплачено лише 182 800,00 гривень. Таким чином, борг позивача перед відповідачем, який непогашений протягом 4 років становить 51 700,00 грн. 
Факт надання послуг за цим договором підтверджується підписаною між сторонами первинною документацією, а саме: актом №ОУ-0000166 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.12.2021 на суму 36 000,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000176 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.12.2021 на суму 7 200,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000172 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.12.2021 на суму 7 200,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000179 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2021 на суму 18 400,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000001 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.01.2022 на суму 15 200,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000002 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.01.2022 на суму 28 800,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000003 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.01.2022 на суму 20 800,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000005 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.01.2022 на суму 8 000,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000007 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2022 на суму 15 600,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000009 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 04.02.2022 на суму 24 000,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000010 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.02.2022 на суму 14 400,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000012 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.02.2022 на суму 6 400,00 грн. з ПДВ; актом №ОУ-0000014 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.02.2022 на суму 23 400,00 грн. з ПДВ (копії актів додаються).
Загальна вартість прийнятих позивачем послуг на підставі вказаних актів становить 225 400,00 грн. Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку загальна вартість послуг надана відповідачем згідно договору становить 234 500,00 грн.
На виконання зазначених зобов`язань, позивач сплатив 182 800,00 грн, що підтверджується самим позивачем та не заперечується сторонами.
Оцінка суду.
Відповідно до положень ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Згідно зі ст. 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному ст. 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
- боржник уклав договір із заінтересованою особою;
- боржник уклав договір дарування.
Отже, законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, які застосовуються тоді, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із ч.ч. 2 та 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу (фраудаторний правочин).
Фраудаторний правочин може бути визнаний недійсним, якщо його сторони діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, укладаючи договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.
Питання визнання укладених правочинів недійсними з підстав фраудаторності (фраудаторного правочину) неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст.228 ЦК України.
Цей правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц було враховано і під час розгляду справи № 910/8357/18 (постанова від 28.11.2019) та, крім того, зазначено, що “Суд акцентує, що правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення, відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). При цьому, та обставина, що правочин укладено з третьою особою, відповідно до якого боржником відчужено майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства”. Тобто, основна мета при відчуженні майна - це уникнення виконання кредитних зобов`язань.
Виходячи із правового висновку, зробленого у п. 111 постанови Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19), фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.
Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що факт надання послуг за оспорюваним договором підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).
Загальна вартість послуг, прийнятих позивачем за актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), становить 225 400,00 грн, тоді як відповідно до оборотно-сальдової відомості за рахунком загальна вартість послуг, наданих відповідачем за спірним договором, складає 234 500,00 грн. При цьому на виконання договірних зобов`язань позивач здійснив оплату у розмірі 182 800,00 грн, що визнається сторонами та не є предметом спору.
Позивач покликається на те, що факт реального виконання робіт мав би бути підтверджений вказаними в договорі документами, форми яких передбачені в Наказі Міністерства статистики від 13.06.1997 № 149 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку роботи будівельних машин та механізмів», а саме: подорожнім листом (форма №ЕБМ-2), рапортом про роботу будівельної машини (механізму) (форма №ЕБМ-3). При цьому, форми вказаних документів передбачають їх підписання як зі сторони замовника, так і зі сторони машиніста. Оскільки бульдозер надавався разом з машиністом, то вказані документи повинні знаходитись у відповідача. Крім того, Наказом Міністерства транспорту України №488/346 від 29.12.1995, затверджено типову форму подорожнього листа (форма№2), яка також підписується водієм.
Також апелянт вважає, що в актах виконаних робіт зазначено недостовірні дані про кількість годин виконання послуг. Так, в акті від 24.12.2021 вказано, що роботи були проведені протягом 45 годин, в акті від 31.12.2021 кількість годин 23, в акті від 10.01.2022 - 19 годин, в акті від 13.01.2022 року - 36 годин, в акті від 24.01.2022 - 26 годин. Крім того, акт від 17.02.2022 на суму 9 100,00 гривень не підписаний сторонами взагалі.
Колегія суддів відхиляє наведені доводи апелянта як необгрунтовані з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:
- назву документа (форми);
- дату складання;
- назву підприємства, від імені якого складено документ;
- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Сам по собі факт ненадання подорожніх листів, змінних рапортів чи інших документів, на які покликається апелянт, не свідчить про відсутність господарської операції та не є безумовною підставою для висновку про фіктивність чи фраудаторність спірного договору. Вказані документи не належать до виключних та єдино можливих доказів фактичного надання послуг, а їх відсутність підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі.
При цьому, матеріали справи містять належним чином оформлені акти здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), підписані сторонами та скріплені печатками, які відповідають вимогам ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки містять усі необхідні реквізити первинного документа, а саме: назву документа, дату його складення, найменування сторін, зміст та обсяг господарської операції, її вартість, а також підписи уповноважених осіб сторін. Вказані акти є первинними бухгалтерськими документами у розумінні ст. 1 зазначеного Закону та підтверджують факт здійснення господарської операції.
Крім того, реальність господарських операцій підтверджується не лише актами виконаних робіт, а й частковою оплатою позивачем наданих послуг у розмірі 182 800,00 грн, реєстрацією податкових накладних, відображенням спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку сторін, а також наявністю у відповідача матеріально-технічної бази та працівників, необхідних для надання відповідних послуг.
Доводи апелянта щодо недостовірності відомостей про кількість відпрацьованих годин також не спростовують факту надання послуг. Зазначені в актах години відображають сумарний обсяг робіт за відповідний період, а не безперервну тривалість роботи однієї особи протягом календарної доби. При цьому, саме по собі зазначення у документах значної кількості годин не є належним та достатнім доказом фіктивності господарської операції.
Посилання апелянта на відсутність підписів сторін в акті від 17.02.2022 на суму 9 100,00 грн також не спростовує факту виконання інших робіт та не впливає на оцінку інших належним чином оформлених актів, підписаних сторонами, на підставі яких здійснювалась оплата та формувався податковий облік.
Апеляційний господарський суд вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що неістотні недоліки у первинних документах не впливають на їх доказове значення за умови, якщо такі документи містять усі істотні реквізити та дозволяють ідентифікувати учасників господарської операції, її зміст, обсяг і дату здійснення. Відтак, акти здачі-приймання виконаних робіт, оформлені з дотриманням вимог законодавства, є належними та допустимими доказами фактичного виконання робіт (надання послуг).
Отже, наведені апелянтом доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та ґрунтуються переважно на припущеннях, тоді як належних і допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували відсутність фактичного виконання спірного договору або фраудаторний характер правочину, матеріали справи не містять.
В матеріалах справи також відсутні докази того, що спірні господарські операції були вчинені з метою завдання шкоди кредиторам, приховування активів чи ухилення від виконання зобов`язань. Навпаки, такі операції підтверджені належними первинними документами, оформленими відповідно до вимог законодавства, що свідчить про їх реальний характер та економічну обґрунтованість. Відтак, доводи позивача щодо фраудаторності правочинів є припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути підставою для невизнання відповідних господарських операцій чи скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів також бере до уваги, що позивач є платником ПДВ, а тому відповідач за фактом отримання коштів/виконання робіт, у порядку визначеному законодавством, в залежності від того, яка подія виникла раніше, зареєстрував податкові накладні: №29 від 17.12.2021 на суму 17 000,00 грн, №30 від 20.12.2021 на суму 10 000,00 грн; №37 на суму 9 000,00 грн. від 24.12.2021. Ці платежі віднесені в погашення акту від 24.12.2021 на загальну суму 36 000,00 грн; №40 від 28.12.2021 на суму 7 200,00 грн за результатами виконання робіт, про що складено акт від 28.12.2021; №44 від 29.12.2021 на суму 7 200,00 грн за результатами виконання робіт, про що складено акт від 29.12.2021; №49 від 31.12.2021 на суму 18 400,00 грн за результатами виконання робіт, про що складено акт від 31.12.2021; №1 від 10.01.2022 на суму 15 200,00 грн. за результатами виконання робіт, про що складено акт від 31.12.2021; №5 від 13.01.2022 на суму 28 800,00 грн. за результатами виконання робіт, про що складено акт від 13.01.2022; №8 від 24.01.2022 на суму 20 800,00 грн за результатами виконання робіт, про що складено акт від 24.01.2022; №10 від 26.01.2022 на суму 8 000,00 грн за результатами виконання робіт, про що складено акт від 24.01.2022; №14 від 31.01.2022 на суму 15 600,00 грн. за результатами виконання робіт, про що складено акт від 31.01.2022; №2 від 04.02.2022 на суму 24 000,00 грн. за результатами виконання робіт, про що складено акт від 04.02.2022; №3 від 07.02.2022 на суму 14 400,00 грн. за результатами виконання робіт, про що складено акт від 07.02.2022; №7 від 10.02.2022 на суму 6 400,00 грн. за результатами виконання робіт, про що складено акт від 10.02.2022; №9 від 14.02.2024 на суму 23 400,00 грн за результатами виконання робіт, про що складено акт від 14.02.2022.
ГУ ДПС у Львівській області зупинено реєстрацію податкових накладних №8 від 24.01.2022 та №14 від 31.01.2022. За результатами поданих відповідачем пояснень щодо реальності здійснення господарської операції до податкової накладної, реєстрація податкових накладних вищою комісією була відновлена, копії пояснень, поданих вищій комісії долучено до відзиву. Всі ці операції були відображені відповідачем в його податковому та бухгалтерському обліках, що підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість за період грудень 2021 - лютий 2022 років.
Судом першої інстанції встановлено та перевірено апеляційним господарським судом, що у заяві свідка – ОСОБА_1 , зазначено про те, що наприкінці 2021 - на початку 2022 років ним особисто виконувалися роботи на бульдозері моделі Shantui SD23 на об`єкті, що розташований за адресою: Львівська область, Яворівський район, село Биків. Замовником цих робіт був позивач. Свідок повідомив, що роботи, які виконував на бульдозері полягали у виконанні земляних робіт, розчищенні ділянки від рослинності шляхом викорчування насаджень (дерев, кущів) з метою підготовки ділянки до весняного посіву. Також свідок зазначив про те, що впродовж виконання зазначених робіт, а також після їх завершення, жодних зауважень щодо якості або обсягу виконаних ним робіт, а також щодо роботи самого бульдозера Shantui SD23, від представників замовника чи інших відповідальних осіб на об`єкті до нього не надходило.
Апелянт покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв у якості доказу зазначені покази свідка та безпідставно відмовив позивачу в задоволенні клопотання про виклик свідка в судове засідання.
Зазначені доводи скаржника суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.
Суд має право зобов`язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Якщо свідок без поважних причин не з`явився в судове засідання або не взяв участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд не бере до уваги його показання.
Водночас ч. 9 ст. 252 ГПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.
Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.05.2025, якою прийнято позовну заяву до розгляду в межах провадження справи №914/2745/22 про банкрутство ТОВ «Євромарка» вирішено розгляд позовної заяви здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідка в судове засідання та обґрунтовано прийняв до уваги подану заяву свідка як письмовий доказ.
За таких обставин, показання свідка оцінюються судом за наявними у справі матеріалами, а підстав для їх неврахування судом першої інстанції не встановлено.
Щодо доводів апелянта про неможливість прийняття робіт керівником позивача у відповідні дати, то колегія суддів вважає такі необґрунтованими.
Колегія суддів відхиляє наведені доводи апеляційної скарги як необґрунтовані з огляду на таке.
Видаткові накладні, надані позивачем, а також договір фінансового лізингу не спростовують факту прийняття позивачем виконаних відповідачем робіт та не доводять неможливості підписання відповідних актів виконаних робіт директором ТОВ «Євромарка».
Наявність видаткових накладних щодо поставки товару у м. Мостиська чи м. Кам`янка-Бузька лише підтверджує здійснення господарських операцій між відповідними суб`єктами, однак не містить жодних відомостей про безперервне перебування керівника позивача у зазначених місцях протягом усього дня, час підписання документів чи неможливість вчинення інших дій у той самий день. Аналогічно, договір фінансового лізингу від 10.02.2022 не підтверджує фактичне перебування ОСОБА_2 у місті Києві у конкретний час та не виключає можливості підписання акту виконаних робіт від імені позивача.
Крім того, апелянтом не враховано, що чинне законодавство не ставить дійсність акта приймання-передачі виконаних робіт у залежність виключно від фізичної присутності керівника юридичної особи безпосередньо у місці виконання робіт. При цьому, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що спірні акти підписані неуповноваженою особою, містять підроблений підпис чи були складені без волевиявлення позивача.
Більше того, доводи апеляційної скарги фактично ґрунтуються на припущеннях щодо неможливості перебування керівника позивача у різних місцях в один день, однак жодних належних доказів, які б достовірно підтверджували обставини підписання первинних документів не керівником боржника, апелянтом не надано.
Покликання апелянта на відсутність у позивача у власності чи користуванні об`єктів нерухомості та земельних ділянок у с. Биків Яворівського району Львівської області, яке зазначене місцем виконання робіт, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин.
Так, сам по собі факт відсутності у позивача зареєстрованого права власності чи користування земельними ділянками або об`єктами нерухомості у відповідному населеному пункті не свідчить про неможливість виконання відповідачем спірних робіт чи надання послуг у вказаному місці. Здійснення господарської діяльності суб`єктом господарювання не обмежується виключно об`єктами, що належать йому на праві власності або користування, а може відбуватися, зокрема, на підставі договірних відносин з іншими особами, тимчасового користування майном, виконання робіт на об`єктах контрагентів тощо.
Водночас у спростування такого доводу апелянта, суд апеляційної інстанції також бере до уваги факти наявності справ позовного провадження в межах цієї справи про банкрутство ТОВ «Євромарка» за позовами керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області до ТОВ “Євромарка” про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договорів оренди та зобов`язання повернути земельні ділянки.
Так, в межах справи №914/2745/22(914/2861/23) рішенням Господарського суду Львівської області від 13.12.2023, яке набрало законної сили 09.01.2024, зобов`язано ТОВ «Євромарка» повернути Шегинівській сільській раді Яворівського району Львівської області земельну ділянку з кадастровим номером 4622487900:14:000:0002 площею 30,8774 га, надану в користування за договором оренди від 14.07.2016, яка знаходиться за межами населених пунктів Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області;
Земельна ділянка з кадастровим номером 4622487900:14:000:0002 (площа 30,8774 га) (цільове призначення 16.00 Землі сільськогосподарського призначення), територіально знаходиться поблизу населеного пункту село Биків.
В межах справи №914/2745/22(914/2881/23) рішенням Господарського суду Львівської області від 13.12.2023, яке набрало законної сили 10.01.2024, зобов`язано ТОВ «Євромарка» повернути Шегинівській сільській раді Яворівського району Львівської області земельну ділянку з кадастровим номером 4622487900:15:000:0017 площею 35,9187 га, надану в користування за договором оренди від 14.07.2016, яка знаходиться за межами населених пунктів Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області.
Вказана земельна ділянка з кадастровим номером 4622487900:15:000:0017 (площа 35,9187 га) також розташована поблизу села Биків.
Тому означені обставини сумнівності наявності предмета спірного договору (земельних ділянок у с. Биків) спростовуються встановленими обставинами у цій же справі, але в межах позовних проваджень, про що було відомо ліквідатору. 
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія судді звертає увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30.11.2022 у справі №916/329/21 (916/3265/21) та від 08.12.2022 у справі №916/329/21 (916/3073/21), щодо порядку подання доказів у справі позовного провадження, яка розглядається в межах справи про банкрутство.
На відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, провадження у справі про банкрутство має за мету задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. При цьому, обов`язковим завданням провадження у справі про банкрутство є справедливе задоволення усієї сукупності кредиторів.
Тож, розглядаючи позов у межах справи про банкрутство, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має з огляду на особливості природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, у тому числі і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника.
Зазначене сприяє ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення щодо відповідних вимог, а також дотриманню принципу процесуальної економії господарського судочинства, сутність якого полягає в тому, щоб під час розгляду справи в суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати всі встановлені законом засоби з урахуванням строків, визначених нормами процесуального права.
Крім цього, апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що роботи фактично не виконувалися у с. Биків або що зазначене місце виконання робіт є недостовірним. Натомість наведені доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та зводяться до формального посилання на відсутність у позивача речових прав на майно у відповідній місцевості.
Матеріали справи також не містять доказів того, що чинність чи достовірність підписаних сторонами актів виконаних робіт ставилася сторонами під сумнів у момент їх складення або що позивач заявляв заперечення щодо місця виконання робіт до виникнення спору.
Відтак наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду та не свідчать про неправильне встановлення судом фактичних обставин справи.
Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18).
Разом з тим відповідно до ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Оспорюваний договір про надання послуг укладено сторонами у належній формі та сторони приступили до його фактичного виконання (проведена оплата та надано послуги).
Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже, й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчать про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 754/2450/18.
Оспорюваний договір №16/12/2021/03 від 16.12.2021 про надання послуг не є укладеним між афілійованими компаніями та є оплатним; операції за цим договором були реальними, податок на додану вартість за операціями в межах вказаного договору відшкодовано. До моменту виконання робіт позивачем сплачено аванс в розмірі 27 000,00 грн, що гарантувало оплату вартості виконання робіт після першого етапу виконання робіт. Вартість послуг за оспорюваним договором була ринковою та становила 800,00 грн. за 1 год. роботи бульдозера. Відповідач надав інформацію, що з врахуванням інфляції та значним зростанням курсу долара та вартості пального в 2025 році вартість послуг бульдозера становить від 1400,00 грн., що підтверджується, зокрема, роздруківкою зі сайтів оголошень.
Згідно із ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Вказаний вище стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до згадуваної вище ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування ст. 79 ГПК України викладено у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 917/996/20
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що у цій справі відповідачем надано більш вірогідні та переконливі докази реальності спірних господарських операцій, ніж ті, які подані позивачем на спростування факту виконання договору.
Матеріалами справи підтверджується наявність належним чином оформлених та підписаних сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт, здійснення позивачем часткової оплати послуг у значному розмірі, реєстрація податкових накладних, відображення операцій у бухгалтерському та податковому обліку сторін, а також наявність у відповідача необхідної матеріально-технічної бази для виконання відповідних робіт. Крім того, факт виконання робіт підтверджується заявою свідка, який безпосередньо виконував роботи на бульдозері.
Натомість доводи апелянта ґрунтуються переважно на припущеннях, формальних зауваженнях до оформлення окремих документів, а також на власному тлумаченні обставин щодо місця виконання робіт та можливості перебування керівника позивача у відповідні дати в інших населених пунктах. При цьому, належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про відсутність фактичного виконання робіт, підроблення первинних документів чи спрямованість спірного договору виключно на виведення активів боржника, матеріали справи не містять.
За таких обставин, позивачем не доведено наявності передбачених ст. 42 КУзПБ підстав для визнання спірного договору фраудаторним чи недійсним, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ухвалою суду від 24.11.2025 Західний апеляційний господарський суд відстрочив ТОВ «Євромарка» сплату судового збору в розмірі 3 633, 6 грн до ухвалення судового рішення у цій справі.
У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта і стягується в дохід Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276,281-284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 у справі №914/2745/22(914/1621/25) - без змін.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, 11; код ЄДРПОУ 40531447) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 633, 60 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в порядку та на умовах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 64 КУзПБ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК