ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.04.2026 Справа № 914/3396/25 
місто Львів 
Господарський суд Львівської області у складі судді Юлії СУХОВИЧ, за участі секретаря судового засідання Ірини ХОРОЗ, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи 
за позовом Фермерського господарства “Рисовський”, село Зубра, Пустомитівський район, Львівська область 
до відповідача Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місто Пустомити, Львівська область 
про стягнення 94 600,00 грн. 

За участю представників: 
від позивача: Рисовський Іван Григорович – керівник (повноваження відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в порядку самопредставництва); 
від відповідача: Горбатюк Марія Богданівна – представник (довіреність від 01.04.2025).

ВСТАНОВИВ 
У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Фермерського господарства “Рисовський” до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди у розмірі 94 600,00 грн.
Ухвалою від 10.11.2025 суд залишив без руху позовну заяву Фермерського господарства “Рисовський” та надав позивачу строк для усунення недоліків. У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви ухвалою від 24.11.2025 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче провадження на 16.12.2025 о 10:00 год. 
Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах справи ухвалах суду та відображено протоколах судових засідань.
04.12.2025 через підсистему “Електронний суд” від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
11.12.2025 через підсистему “Електронний суд” від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
Позивач в судове засідання 15.04.2026 для розгляду справи по суті розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. 
Представник відповідача в судове засідання 15.04.2026 для розгляду справи по суті з`явився, проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, просив відмовити у його задоволенні повністю. 
Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено. 
У судовому засіданні 15.04.2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
Суть спору та правова позиція сторін.
Позиція позивача.
Позивач стверджує, що відповідачем тривалий час не виконується рішення арбітражного суду Львівської області від 13.10.1994 у справі №5/79, яким виділено позивачу 4 га землі під розширення землі фермерського господарства. У 2018 році повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою, із якої і необхідно було надати земельну ділянку господарству за рішенням суду, перейшли до Солонківської сільської ради, яка також не виконала його. 
Тривала бездіяльність відповідача завдала позивачу моральної шкоди, яка пролягає в глибоких переживаннях у зв`язку з позбавленням реалізації своїх справи та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, зниженні престижу та довіри до діяльності, ділової репутації Фермерського господарства «Рисовський».
Позивачем на підставі статей 1166, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України здійснено нарахування моральної шкоди за період з 14.02.2025 по 01.01.2026 на суму 94 600,00 грн.
З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 94 600,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача.
Позиція відповідача.
Відповідач виклав свої заперечення у відзиві на позовну заяву (вх.№32565/25 від 04.12.2025). Зокрема, зазначив, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №36443777 з примусового виконання судового наказу №5/79, виданого 13.10.1994 Господарським судом Львівської області, про зобов`язання Пустомитівську районну державну адміністрацію до 13 листопада 1994 року виділити Фермерському господарству «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га землі.
Державним виконавцем вживаються заходи, спрямовані на виконання судового рішення. Виконання вказаного рішення суду ускладнюється неодноразовою зміною сторони-боржника у межах даного виконавчого провадження та складною процедурою виготовлення відповідного проекту відведення земельної ділянки, погодження документації із землеустрою, тощо.
Питання виділення Фермерському господарству «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель з заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське» відноситься до компетенції Солонківської сільської ради.
Орган державної виконавчої служби чи державний виконавець в його особі не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Відповідач не є суб`єктом владних повноважень, який може виділити земельну ділянку.
Відповідач стверджував, що позивачем належним чином не доведений факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вини відповідачів в її заподіянні, а також не надано доказів, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди. Позивач, як юридична особа та учасник суспільних правовідносин, не здійснює підприємницьку діяльність з 2008 року (перебуває у стані припинення). Ділова репутація виникає у юридичної особи внаслідок здійснення господарської діяльності.
На підставі наведеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. 
Суд встановив наступне.
Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 13.10.1994 (з урахуванням ухвали від 04.09.1996) у справі №5/79 зобов`язано Зубрянську сільську раду народних депутатів до 13.11.1994 виділити Фермерському господарству «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель із заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське».
На примусове виконання цього рішення Арбітражним судом Львівської області було видано наказ від 13.10.1994 №5/79.
По заяві ОСОБА_1 №29979/04 Європейський суд з прав людини виніс рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», яким, у зв`язку із невиконанням наказу Арбітражного суду Львівської області у справі №5/79 від 13.10.1994, визнав порушення статті 6 пункту 1, статті 13 Протоколу Першого статті 1 Європейської Конвенції про права людини, стягнув на користь заявника моральну шкоду у розмірі 8 000,00 євро.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2013 у справі №5/79 замінено відповідача з Зубрянської сільської ради на правонаступника - Пустомитівську районну державну адміністрацію.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.04.2013 у справі №5/79 здійснено заміну відповідача з Пустомитівської районної державної адміністрації правонаступником - Головним управлінням Держземагентства у Львівській області.
13.05.2013 державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.
13.05.2013 державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби скеровано до Головного управлінням Держземагентства у Львівській області вимогу щодо виконання наказу №5/79, виданого 13.10.1994 Господарським судом Львівської області. 
15.07.2013 Пустомитівським відділом державної виконавчої служби у зв`язку з тим, що боржником не надано жодних підтверджень щодо виконання рішення суду, винесено постанову про накладення штрафу, одночасно боржника повторно зобов`язано виконати рішення суду у строк до 25.07.2013.
04.09.2013 Пустомитівським відділом державної виконавчої служби винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі.
Державним виконавцем відділу до Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області скеровано подання (повідомлення) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.
05.12.2013 державним виконавцем, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
12.12.2013 за № 12013150090004557 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення.
Ухвалою Господарського суду Львівської області № 5/79 від 26.03.2014 визнано неправомірною постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.12.2013. 
22.07.2014 державним виконавцем відновлено виконавче провадження з виконання наказу №5/79, виданого 13.10.1994 Господарським судом Львівської області.
22.07.2014 державним виконавцем винесено постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні.
22.07.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпати Гео-Інвест» надано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби вимогами від 23.09.2014, 22.10.2014 зобов`язано боржника виконати рішення суду про виділення фермерському господарству «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель з заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське» з урахуванням ухвали Господарського суду Львівської області від 26.03.2014.
Вимоги державного виконавця Пустомитівського відділу державної виконавчої служби боржником залишенні без реагування.
ОСОБА_1 звертався до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби, з проханням зобов`язати кадастрового реєстратора зареєструвати земельну ділянку та присвоїти їй кадастровий номер.
03.04.2015 відповідачем до відділу держземагенства у Пустомитівському районі скеровано проект землеустрою для погодження, розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпати-Гео-Інвест», який згідно статті 186-1 Земельного кодексу України підлягає обов`язковому погодженню із територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. 
29.07.2015 відповідачем повторно скеровано вищезазначений проект землеустрою для погодження.
22.10.2015 відповідачем скеровано до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області вимогу про проведення державної реєстрації земельної ділянки згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Листом від 11.11.2015 Головне управління Держземагенства у Львівській області повідомлено про неможливість проведення державної реєстрації земельної ділянки для подальшого виконання рішення суду, оскільки відсутнє погодження документації із землеустрою передбачене статтею 186-1 Земельного кодексу України.
Державним виконавцем 29.01.2016 на адресу Львівської філії Центру Державного земельного кадастру та 03.03.2016 на адресу Пустомитівського Центру Державного земельного кадастру скеровано вимоги про проведення державної реєстрації земельної ділянки площею 4,00 га згідно проекту землеустрою земельної ділянки.
05.04.2016 надійшла відповідь відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області, якою повідомлено Пустомитівський відділ державної виконавчої служби про порядок реєстрації земельних ділянок.
Листом від 14.04.2016 Пустомитівським відділом державної виконавчої служби (відповідачем) запропоновано фермерському господарству «Рисовський» (стягувачу) подати державному кадастровому реєстратору документи, необхідні для державної реєстрації земельної ділянки згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 № 1051.
24.06.2016 державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби (відповідачем) у зв`язку з припиненням юридичної особи боржника, подано до Господарського суду Львівської області подання про заміну сторони виконавчого провадження.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.08.2016 у справі №5/79 замінено боржника Головне управління Держземагенства у Львівській області на його правонаступника - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у виконавчому провадженні щодо примусового виконання дублікату наказу від 13.10.1994.
30.09.2016 державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про накладення штрафу на Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (боржника) та вимогою від 30.09.2016 зобов`язано виконати рішення суду у строк до семи днів з отримання вимоги та надати інформацію про вжиті заходи.
17.10.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області (боржником) повідомлено, що виконати рішення суду неможливо, оскільки Законом України «Про державний земельний кадастр» не встановлено порядок реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду.
31.10.2016 державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про накладення штрафу на Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (боржника).
28.04.2017 та 05.05.2017 державним виконавцем надіслано вимоги Головному управлінню Держгеокадастру у Львівській області вимогу про реєстрацію та надання стягувачу документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку площею 4 га.
15.05.2017 державним виконавцем скеровано до Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області подання про внесення даних про керівника особи Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (боржника) до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
29.05.2017 державним виконавцем на адресу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (боржника) надіслано вимогу про надання інформації про причини невиконання рішення.
29.05.2017 та 06.07.2017 державним виконавцем скеровано запити до Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області щодо надання інформації про хід досудового розслідування.
19.07.2017 Шевченківським ВП ГУНП у Львівській області надано відповідь згідно з якою матеріали за поданням про внесення даних про боржника до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.05.2017 передано до Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області.
27.07.2017 до відділу державної виконавчої служби надійшла заява Фермерського господарства «Рисовський»(стягувача) про оскарження постанови про закриття кримінального провадження від 12.06.2014.
04.08.2017 відділом державної виконавчої служби подано до Галицького районного суду міста Львова скаргу на постанову про закриття кримінального провадження від 12.06.2014. 
Ухвалою від 15.08.2017 Галицького районного суду міста Львова постанову про закриття кримінального провадження від 12.06.2014 скасовано.
17.08.2017 та 02.10.2017 державним виконавцем скеровувалися у Пустомитівський ВП ГУНП у Львівській області запити щодо надання інформації про хід досудового розслідування щодо подання від 15.05.2017.
06.10.2017 у Шевченківський ВП ГУНП у Львівській області скеровано повторний запит щодо надання інформації про хід досудового розслідування. На зазначений запит надано інформацію про те що матеріали досудового розслідування передано в Галицький ВП ГУНП у Львівській області.
03.11.2017 у Галицький ВП ГУНП у Львівській області скеровано запит щодо надання інформації про хід досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 12013150090004557 від 12.12.2013.
Ухвалою від 27.12.2017 Господарського суду Львівської області залишено без розгляду скаргу Фермерського господарства «Рисовський» від 06.12.2017.
02.02.2018, 03.04.2018 та 23.05.2018 державним виконавцем на адресу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (боржника) скеровувались вимоги про надання документального підтвердження розпаювання масиву площею 4 га із земель заготохудобного господарства «Львівське».
Крім того, 23.05.2018 державним виконавцем скеровано вимогу ДП «Львівський науково-дослідний проектний інститут землеустрою» про надання документального підтвердження розпаювання масиву площею 4 га із земель заготохудобного господарства «Львівське». 
У відповідь на зазначену вимогу, 30.05.2018 ДП «Львівський науково-дослідний проектний інститут землеустрою» було надано копії підтверджуючих документів.
09.07.2018 державним виконавцем скеровано повторно вимогу до ДП «Львівський науково-дослідний проектний інститут землеустрою» про надання проекту передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів про право власності на землі громадянам-власникам сертифікатів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське» на території Зубрянської, Пасіки-Зубрицької та Скнилівської сільських рад.
28.08.2018 державним виконавцем у зв`язку з відсутністю відповіді на вимогу від 09.07.2018 додатків, скеровано вимогу до ДП «Львівський науково-дослідний проектний інститут землеустрою» про надання додатків вказаних у відповіді від 16.07.2018. Зазначені додатки отримано державним виконавцем 04.09.2018.
27.08.2018 державним виконавцем скеровано запит у Галицький ВП ГУНП у Львівській області та Львівську місцеву прокуратуру №3 щодо надання інформації про хід досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 12013150090004557 від 12.12.2013.
Згідно отриманої відповіді кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12013150090004557 від 12.12.2013, закрито 27.03.2019.
29.01.2020, 03.03.2020, 27.04.2020 у Галицький ВП ГУНП у Львівській області скеровано запити щодо надання копії постанови про закриття кримінального провадження № 12013150090004557.
18.06.2020 на адресу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (боржника) надіслано вимогу щодо вжиття заходів для погодження проекту землеустрою відведення Фермерському господарству «Рисовський» земельної ділянки площею 4 га із ділянки 17 га, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель заготохудобного господарства «Львівське». 
30.06.2020 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (боржник) надав інформацію про причини, які унеможливлюють виконання рішення.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2020 у справі №914/1109/19 визнано бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області по виконанню наказу Господарського суду Львівської області № 5/79 від 13.10.1994, що призвело до порушення прав Фермерського господарства «Рисовський».
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.12.2020 у справі №5/79 замінено боржника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області на його правонаступника - Солонківську сільську раду у виконавчому провадженні щодо примусового виконання дублікату наказу від 13.10.1994 у цій справі. Ухвала суду обґрунтована тим, що земельна ділянка (4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель з заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське») перебуває в розпорядженні Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.
09.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.
09.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Пустомитівського відділу районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
22.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.
25.02.2021 державним виконавцем скеровано вимогу Солонківській сільській раді Пустомитівського району Львівської області (боржнику) щодо надання підтвердження виконання рішення.
28.05.2021 державним виконавцем на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, винесено постанову про зміну назви боржника з Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області на Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області.
31.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника.
21.09.2021 державним виконавцем скеровано повторну вимогу щодо надання підтвердження виконання рішення, на яку 20.10.2021 Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області (боржник) зазначила, що боржник не може виконати рішення у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка площею 4 га відсутня, та підлягає виділенню із земельної ділянки 17га, яку додатково відведено Зубрянській сільській радів в запас земель з заготхудобовідгодівельного господарства "Львівське".
23.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у зв`язку з повторним невиконанням виконавчого документа.
23.12.2021 державним виконавцем скеровано до відділу поліції № 3 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області повідомлення про вчинення керівником боржника правопорушення передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.
01.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника.
11.04.2022 та 09.05.2022 державним виконавцем скеровувалися запити до відділу поліції №3 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області щодо надання інформації про хід досудового розслідування, яке відкрито на підставі повідомлення про вчинення керівником боржника правопорушення передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України від
09.05.2022 державним виконавцем скеровано вимогу Солонківській сільській раді Львівського району Львівської області (боржнику), щодо надання інформації про дії, які вчиняються боржником з метою виконання вищезазначеного рішення.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.06.2022 визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця та зобов`язано вчинити дії щодо примусового виконання дублікату наказу від 13.10.1994 у справі № 5/79.
22.06.2022 державним виконавцем отримана відповідь відділу поліції №3 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області на запит від 09.05.2022, що повідомлення про вчинення керівником боржника правопорушення передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України від 23.12.2021 зареєстроване в ІТС ІП НП ВП №З ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області за №Є0429 та 18.01.2022 за вих.№613/43/05/01 передано у ПОГ СВГ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області.
Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області повідомленням від 13.07.2022 на вимогу від 09.05.2022 зазначила, що неможливо виконати рішення у справі №5/79, у зв`язку з тим, що Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області не має в своєму розпорядженні земель комунальної власності, які могли би бути виділені Фермерському господарству «Рисовський».
20.10.2022 скеровано запит у ГУНП у Львівській області та ПОГ СВГ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області щодо надання інформації про результати розгляду повідомлення про вчинення керівником боржника правопорушення передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України від 23.12.2021.
04.11.2022 у відділ надійшло повідомлення Львівського районного управління поліції №2 відділу поліції №3 Головного управління національної поліції у Львівській області №10389/43/01-22 від 28.10.2022 про скерування запиту державного виконавця від 20.10.2022 для розгляду за належністю до Львівського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції у Львівській області.
16.11.2022 скеровано запит до Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області щодо надання інформації про результати розгляду повідомлення про вчинення керівником боржника правопорушення передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України від 23.12.2021.
17.11.2022 державним виконавцем на адресу стягувача та боржника надсилались листи про необхідність з`явитися у Пустомитівський відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, для з`ясування можливості зміни способу та порядку виконання рішення.
25.01.2023 Пустомитівським відділом державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, керівника Фегмерського господарства «Рисовський» (стягувача) Рисовського Івана Григоровича ознайомлено та доведено до відома про зміст повідомлень Міністерства юстиції України №122261/5.2.1/32-21 від 10.12.2021, №34245/5.2.1/32-22 від 05.05.2022, №34399/5.2.1/32-22 від 06.05.2022 та №102343/5.2.1/32-22 від 03.11.2022.
21.04.2023 за вх.№25.11-45/3324 від ОСОБА_1 надійшла заява щодо вчинення виконавчих дій в ході виконання виконавчого провадження АСВП №36443777. 
04.05.2023 за вих.№17349 державним виконавцем надано відповідь на заяву стягувача , а також скеровано вимогу №16964 від 26.04.2023 Солонківській сільській раді Львівського району Львівської області (боржнику) про надання підтвердження виконання виконавчого документа та також щодо надання пояснень щодо тривалого невиконання виконавчого документа.
27.07.2023 за вих.№22339 державним виконавцем скеровано вимогу з проханням з`явитися сторонам виконавчого провадження з метою з`ясування можливості зміни способу та порядку виконання наказу.
Згідно з актом державного виконавця від 27.07.2023 встановлено, що сторони з`явилися та погодилися в двомісячний строк визначитися з можливими способами виконання наказу №5/79 від 13.10.1994.
Листом від 31.07.2023 за вх.№25.11-45/6119 Солонківська сільська рада (боржник) повідомила, що згідно з чинним законодавством відсутній правовий механізм, згідно якого можна було би виконати наказ у справі №5/79, а саме передати фермерському господарству «Рисовський» земельну ділянку комунальної власності Солонківської сільської ради.
29.12.2023 державним виконавцем скеровано сторонам виконавчого провадження вимогу про надання відомостей: чи погоджено сторонами зміни способу виконання виконавчого документа та чи зверталися сторони виконавчого провадження до суду про зміну та спосіб виконання виконавчого документа.
Листом від 04.01.2023 за №02-14-24/2 від 04.01.2023, Солонківська сільської ради (боржник) повідомила, що між сторонами ведуться переговори про можливість зміни способу виконання вищезазначеного наказу, шляхом виплати грошової компенсації замість виділення земельної ділянки. Станом на 04.01.2024- погодження між сторонами не досягнуто.
Крім того, Солонківська сільська рада (боржник) повідомила Пустомитівський відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що станом на 04.01.2024 Солонківська сільська рада не зверталась до суду з заявою про зміну способу виконання наказу.
Листом від 04.01.2024 №02-14-24/1 від 04.01.2024, Солонківська сільська рада (боржник) повідомила, що неможливо виконати рішення у зв`язку з тим, що у чинному законодавстві відсутній правовий механізм, згідно якого можна було б виконати наказ у справі №5/79 від 13.10.1994.
04.11.2025 державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, скеровано вимогу Солонківській сільській раді Львівського району Львівської області та Фермерському господарству "Рисовський" з`явитися до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, для з`ясування можливості зміни та способу виконання наказу №5/79 Господарського суду Львівської області. 
Актом державного виконавця від 10.11.2025 зафіксована явка представника Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (боржника), Фермерське господарство "Рисовський" (стягувач) явку повноважного представника не забезпечило.
Позивач стверджує, що тривала бездіяльність відповідача завдала позивачу моральної шкоди, яка полягає, зокрема, в глибоких переживаннях у зв`язку з позбавленням реалізації своїх прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, зниженні престижу та довіри до діяльності та ділової репутації Фермерського господарства "Рисовський".
Позивач, вважаючи дії відповідача щодо тривалого невиконання рішення суду неправомірними, звернувся до суду із позовом про стягнення 94 600,00 грн моральної шкоди за період з 14.02.2025 по 01.01.2026, просить позов задовольнити.
Висновки суду.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Чинне законодавство не містить визначення поняття ділової репутації юридичної особи, оскільки воно є морально-етичною категорією й одночасно особистим немайновим благом, якому закон надає значення самостійного об`єкта судового захисту (стаття 201 Цивільного кодексу України).
Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Відповідно до статті 94 Цивільного кодексу України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації. Способами захисту ділової репутації може бути вимога про відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної такими порушеннями юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.
Частини 3, 4 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 Цивільного кодексу України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України.
Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів місцевого самоврядування та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та, зокрема, органів місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчого служби до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності такої шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою покладено на позивача.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.12.2022 у справі №214/7462/20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 сформульовано висновок про те, що статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.
Водночас природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non ("умова, без якої не може бути") (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 910/10501/19).
Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України.
Принцип диспозитивності передбачає, зокрема, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених вимог і на підставі доказів, а збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України.
Відповідно до частини 2 статті 80 Господарсько процесуального кодексу України, позивач або особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
За приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд в силу приписів частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлені судом фактичні обставини викладаються в судовому рішенні з посиланням на докази, на підставі яких їх встановлено.
Зокрема, з`ясуванню підлягає факт приниження ділової репутації позивача, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Позивач зазначив, що невиконанням судового рішення відповідач порушує гарантії прав підприємця. Зокрема, зазначив, що позивач не веде підприємницької діяльності оскільки перебуває в стані припинення за відсутності землі для ведення фермерського господарства. 
Також позивач ствердив, що відповідач продовжує вчиняти дії, спрямовані на зниження престижу та довіри до діяльності фермерського господарства та довіри до ділової репутації. Надмірна тривалість невиконання судового рішення, боротьба за свої права на отримання присудженої земельної ділянки виснажує, завдає душевних страждань, викликає почуття безперспективності втрачених зусиль і часу, зневіри в особистих немайнових правах одноосібного власника. Невиконання вимог законодавства спричиняють тортури та неспокій, які не дають віри в закон та справедливість, порушують звичайний життєвий уклад, знижують рівень самооцінки внаслідок нереалізованих задумів. Все це породжує нервозність, роздратованість і моральну пригніченість, приступи відчаю внаслідок невиконання наказу суду. 
Відповідно до статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Статтею 80 Цивільного кодексу України встановлено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Згідно частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Частиною 3 цієї статті встановлено, що учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.
Відповідно до частини 4 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець.
Згідно статті 8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Відповідно з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - Фермерське господарство «Рисовський» (ідентифікаційний код юридичної особи 19324981), зареєстровано як юридична особа 12.03.1993.
Тому, з врахуванням вищенаведеного, а також з огляду на положення статті 94 Цивільного кодексу України, слід розмежовувати заподіяння моральної шкоди юридичній особі – Фермерському господарству «Рисовський» та фізичній особі - ОСОБА_1 .
Позивачем не надано доказів, які б доводили заподіяння шкоди іміджу позивача як юридичної особи, приниження його ділової репутації.
Зокрема, позивачем не обґрунтовано, та не підтверджено належними і допустимими доказами, яким чином неправомірні дії чи бездіяльність відповідача принизили ділову репутацію позивача, як юридичної особи, в чому саме полягало зниження оцінки підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює саме позивач як учасник суспільних відносин та який зв`язок такого можливого зниження (зокрема з огляду на наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 06.02.2008 запису про припинення Фермеркого господарства «Рисовський») пов`язаний із діями чи бездіяльністю відповідача.
Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували те, що довготривала бездіяльність відповідача призвела до зниження оцінки підприємницької, громадської, професійної чи іншої його діяльності. В матеріалах справи відсутні докази завдання шкоди діловій репутації позивача.
Як вбачається з відзиву поданого представником відповідача, останнім вчинялися дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». 
Щодо доводів позивача, що одноосібний власник товариства може вважати себе потерпілим від втручання в його особисті немайнові права в результаті дій, спрямованих проти його товариства, то суд погоджується із вказаними доводами, однак ОСОБА_1 , як фізична особа вправі звернутися із позовом про відшкодування моральної шкоди в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством. Тобто фізична особа ОСОБА_1 , як одноосібний власник Фермерського господарства «Рисовський» не може доводити в порядку, встановленому господарським процесуальним законодавством, факт заподіяння моральної шкоди йому особисто як такий, що підтверджує заподіяння моральної шкоди також юридичній особі, як Фермерське господарство «Рисовський».
Фізична особа ОСОБА_1 , як одноосібний власник Фермерського господарства "Рисовський" не може доводити в порядку господарського судочинства факт заподіяння моральної шкоди йому особисто.
Щодо покликань позивача про наявність судових рішень про стягнення з відповідача моральної шкоди за попередній період його бездіяльності, то суд не бере такі до уваги, адже процесуальний закон не передбачає обов`язку суду враховувати такі в цьому провадженні. Пунктом 7 статті 75 Господарського суду передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
У постанові від 11.12.2024 у справі № 461/5877/22 Верховний Суд зазначив, що чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за одним і тим самим фактом порушення прав (такі ж висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2024 у справі № 686/23937/23, від 13.11.2023 у справі № 686/13017/22, від 18.08.2023 у справі № 686/10621/22, від 13.07.2023 у справі № 686/13391/22, від 22.11.2022 у справі № 686/28957/21-ц, від 07.09.2022 року у справі № 686/19070/21).
Позивач зазначає, що він як одноособовий власник має право звернутися до суду. Дійсно, пунктом 60 рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 у справі “Рисовський проти України” вказано, що одноосібний власник товариства може вважати себе потерпілим від втручання в його особисті права за статтею 1 Першого протоколу в результаті дій, спрямованих проти його товариства. ЄСПЛ вважає, що висновки про тісний зв`язок між інтересом заявника щодо діяльності фермерського господарства, як фізичної особи та як власника фермерського господарства так само стосуються даної справи. ЄСПЛ у цій справі констатував порушення статті 6 пункту 1, статті 13, статті 1 Протоколу Першого Європейської конвенції про права людини.
Проте цей висновок стосується доступу потерпілих до європейських механізмів захисту, тлумачення ЄКПЛ. Він не може собою підміняти застосування національного законодавства України. Як уже встановив суд, моральна шкода, завдана юридичній особі, за своїм змістом суттєво відрізняється від моральної шкоди, завданої фізичній особі. При чому і ОСОБА_1 одноосібно, і Фермерське господарства "Рисовський" звертаються до судів з вимогою відшкодувати моральну шкоду, завданої, на їх думку, бездіяльністю відповідача.
Позивачем також не обґрунтовано доказами і розмір заявленої моральної шкоди. Як вбачається із розрахунку моральної шкоди, позивачем для обрахунку розміру шкоди використано розмір мінімальної заробітної плати, який помножено на кількість місяців, протягом яких, на думку позивача, існувало порушення. Однак, такий розрахунок може підлягати застосуванню у разі, якщо б обраховувався розмір шкоди, заподіяний фізичній особі. Водночас, позивачем не доведено, а суд не вважає обґрунтованим застосування такого способу розрахунку шкоди, заподіяної юридичній особі, оскільки ні мінімальна заробітна плата, ні її розмір не мають жодного відношення та зв`язку із діяльністю юридичної особи. 
Суд додатково вважає за необхідне зазначити, що передбачене законодавством відшкодування моральної шкоди не може бути засобом для безпідставного збагачення.
Зважаючи на наведене, позивачем не доведено усіх елементів правопорушення, зокрема самого факту заподіяння шкоди Фермерському господарству «Рисовський» як юридичній особі, не доведено розміру заподіяної шкоди, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача, а тому в позові слід відмовити.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідач спростував належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами підставність позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, на думку суду, позов не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. 
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020. 
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Розподіл судових витрат.
Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись статтями 2, 73, 76-79, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ 

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.04.2026. 

Суддя Сухович Ю.О.