КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 757/36757/24-ц
провадження номер № 22-ц/824/1439/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року у складі судді Шаповалової К.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ НАСК «Оранта») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року матеріали позовної заяви було передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва.
Позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2024 року за адресою: місто Київ, вул. Басейна, 23/52 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів «Honda M-NV», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , який на праві власності належить позивачці ОСОБА_1 , та автомобілем «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта». Винним у ДТП було визнано водія автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 . 
Вказувала, що 21 травня 2024 року водій автомобіля «Honda M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» із повідомленням про страхове відшкодування, а також подав заяву про призначення додаткового огляду автомобіля з метою виявлення прихованих пошкоджень. 22 травня 2024 року було проведено додатковий огляд автомобіля, складено акт огляду транспортного засобу. За результатом огляду та оцінки, відшкодуванню підлягло 139 770 грн 00 коп. 
Зазначала, що згодом відповідач повідомив, що ним було прийнято рішення про виплату 91 031 грн 28 коп. без надання будь-яких звітів та розрахунків вартості страхової виплати. Позивачка звернулася до експертної установи ТОВ «ЕК Фаворит-Ассистанс» для складання звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю «Honda M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно звіту вартість матеріального збитку, завданого вказаному автомобілю, склала 167 256 грн 42 коп. 
Вказувала, що для проведення ремонту транспортного засобу вона звернулася до станції технічного обслуговування (далі - СТО), де їй виставили найменший рахунок за такий ремонт у розмірі 116 480 грн 00 коп. 
Посилаючись на те, що ПАТ НАСК «Оранта» виплатило страхове відшкодування у розмірі 91 031 грн 28 коп., при цьому граничний розмір страхової суми становить 160 000 грн 00 коп., позивачка ОСОБА_1 просила стягнути із відповідача на свою користь різницю між сумою матеріального збитку та фактичним відшкодуванням, що становить 25 448 грн 72 коп. (116 480,00 - 91 031,28). Також позивачка просила стягнути із відповідача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн 00 коп. та витрати понесені на складання звіту експертною установою у розмірі 4 000 грн 00 коп.
27 березня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції відповідь на відзив, у якому просила зменшити розмір позовних вимог у зв`язку з фактичним виконанням відповідачем частини її позовних вимог та стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» на свою користь моральну шкоду у сумі 2 000 грн 00 коп., витрати на складання звіту експертною установою у сумі 4 000 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. (а.с.73-74).
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 130 грн 96 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди і витрат на складання експертного звіту та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити та стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» на її користь моральну шкоду у розмірі 2 000 грн 00 коп., витрати на складання експертного звіту у розмірі 4 000 грн 00 коп., судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. за подачу позову та судовий збір у розмірі 1 453 грн 44 коп. за подачу апеляційної скарги, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що у відповіді на відзив позивачка уточнила, що моральна шкода полягає у порушенні страховиком зобов`язань щодо строку виплати страхового відшкодування. Суд наголосив, що він розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а оскільки формальної заяви про зміну підстав не було, нові обґрунтування не враховувалися. Вважає такий підхід суду надмірно формалістичним, що не відповідає принципам цивільного судочинства. Вказує, що у відповіді на відзив вона не змінювала предмет позову (вимога про стягнення моральної шкоди), а лише уточнювала та доповнювала підстави її виникнення, що є допустимим у процесі доказування та подання заяв по суті справи. Відповідно до ст.74 ЦПК України, учасники справи викладають свої аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у заявах по суті справи, до яких належить і відповідь на відзив. Суд мав оцінити всі доводи, викладені у цих заявах, оскільки вони були належним чином подані до суду. Відмова у розгляді аргументів лише через відсутність окремої заяви про зміну підстав, коли ці підстави були чітко викладені у процесуальному документі, який передбачений ЦПК України, є порушенням права на справедливий судовий розгляд та ігноруванням фактичних обставин, що виникли вже під час розгляду справи.
Вважає, що судом не розмежовано різні види моральної шкоди та суб`єктів її відшкодування. Моральна шкода, що відшкодовується страховиком відповідно до ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійсно стосується наслідків фізичних ушкоджень потерпілого та є частиною страхового відшкодування. Однак моральна шкода, яку просить стягнути позивачка, виникла не внаслідок самої ДТП чи шкоди здоров`ю, а саме у зв`язку з протиправною поведінкою страховика - його зволіканням, відмовою або виплатою не в повному обсязі. Така моральна шкода є наслідком порушення договірних зобов`язань та принципів добросовісності з боку страховика і підлягає стягненню в судовому порядку на підставі загальних норм ЦК України. Це окрема правова підстава для відшкодування моральної шкоди, яка не охоплюється обмеженнями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо шкоди здоров`ю. Суд першої інстанції мав розмежувати деліктну відповідальність винуватця ДТП та договірну/квазі-деліктну відповідальність страховика за порушення власних зобов`язань, що призвело до душевних страждань позивачки.
Вказує, що формально страховик і направив представника у 10-денний строк, його первинна виплата у 903 грн 28 коп. була значно занижена порівняно з визначеною ним же вартістю відновлювального ремонту у 39 770 грн 00 коп., і не була обґрунтована жодними розрахунками. Така необґрунтована та занижена виплата, незважаючи на своєчасний огляд, фактично позбавила позивачку можливості отримати повне відшкодування без додаткових зусиль. Метою ст.34.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є забезпечення об`єктивного та повного визначення розміру шкоди. Якщо страхова компанія, навіть провівши огляд, не надає обґрунтованої та повної виплати, потерпілий має право на незалежну оцінку для захисту своїх інтересів. Формальне дотримання строку огляду не виправдовує подальшу недобросовісну поведінку страховика щодо заниження виплати. Відмова страховика обґрунтувати первинну виплату та її занижений розмір змусила позивачку шукати об`єктивну оцінку збитку.
Зазначає, що звіт ТОВ «ЕК Фаворит-Ассистанс» на суму 67 256 грн 42 коп. був отриманий 22 липня 2024 року, тобто після первинної заниженої виплати відповідача (903 грн 28 коп.) і до подання позовної заяви (серпень 2024 року). Його основною метою було об`єктивне підтвердження значного заниження первинної виплати страховиком та обґрунтування необхідності звернення до суду. Цей звіт дозволив позивачці об`єктивно оцінити шкоду та протиставити її необґрунтованим розрахункам відповідача. Навіть якщо позивачка згодом зменшила свої вимоги до суми фактичного ремонту (6 480 грн 00 коп.), звіт був інструментом для захисту її прав та доказом недобросовісності початкових дій страховика. Витрати на його складання є прямими збитками, спричиненими протиправною поведінкою страховика, який не забезпечив повного та обґрунтованого відшкодування шкоди на початковому етапі.
Посилається на те, що дії ПАТ НАСК «Оранта» протягом усього періоду врегулювання страхового випадку та судового розгляду свідчать про послідовну недобросовісну поведінку та систематичне затягування з виплатою страхового відшкодування. Така поведінка не лише порушує права позивачки на своєчасне та повне відшкодування, але й створює додатковий тягар та душевні страждання, що є підставою для стягнення моральної шкоди.
ПАТ НАСК «Оранта» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що позовну заяву разом з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі отримало лише 12 березня 2025 року. ПАТ НАСК «Оранта» здійснила доплату до суми страхового відшкодування 19 вересня 2024 року до відкриття провадження у справі, яка була здійснена у зв`язку з отриманням від ОСОБА_1 запитаних у листі №09-02-17/8205 від 23 липня 2024 року додаткових документів та з урахуванням наданих позивачкою нових банківських реквізитів, так як кошти поверталися. Звертає увагу на те, що позивачкою було надано відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що у неї виникла підстава змінити розмір позовних вимог, проте позивачка не подала заяву про зменшення позовних вимог. Зазначає, що позивачка в апеляційній скарзі зазначає неправильну дату ДТП, неправильну дату звернення, неправильну суму, яку було сплачено страховиком, та неправильний розмір відновлювального ремонту. Посилається на те, що у зв`язку з отриманням всіх необхідних документів від ОСОБА_1 для прийняття рішення, пізніше ніж нею подавалася заява про страхове відшкодування, тому строк прийняття рішення страховиком про здійснення страхового відшкодування був збільшений у відповідності до норм абз.5 ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 27 448 грн 72 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року в частині відмови у задоволенні стягнення майнової шкоди у розмірі 25 448 грн 72 коп. в апеляційному порядку не оскаржується, а тому його законність та обґрунтованість відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 травня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , відбулася ДТП за участю автомобілів «Honda M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить позивачці ОСОБА_1 , та автомобілем «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .
Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №853736 відносно ОСОБА_2 щодо порушення пункту 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.
Згідно відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Печерського районного суду міста Києві №757/23362/24 від 25 червня 2025 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн 00 коп.
У відповідності до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта».
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , як власник автомобіля «Honda M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , подала до ПАТ НАСК «Оранта» повідомлення про ДТП, заяву про страхове відшкодування, а також заяву про призначення додаткового огляду автомобіля для виявлення прихованих пошкоджень.
22 травня 2024 року представником ПАТ НАСК «Оранта» було здійснено огляд транспортного засобу та відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_3 від 22 травня 2024 року визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 139 770 грн 00 коп.
ПАТ НАСК «Оранта» було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування власнику транспортного засобу у розмірі 91 031 грн 28 коп. та перераховано ОСОБА_1 вказані кошти.
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до ФОП ОСОБА_4 для проведення ремонту транспортного засобу, яке виставило найменший рахунок за такий ремонт, а саме, у розмірі 116 480 грн 00 коп., про що свідчить відповідний рахунок на оплату.
В подальшому ОСОБА_1 перерахувала ФОП ОСОБА_4 відповідні кошти.
Крім того, ОСОБА_1 звернулася до експертної установи ТОВ «ЕК Фаворит-Ассистанс» для складання звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю «Honda M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до звіту №39744 від 22 липня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого вказаному автомобілю, склала 167 256 грн 42 коп.
Оскільки ПАТ НАСК «Оранта» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 91 031 грн 28 коп., то ОСОБА_1 надіслала до страхової компанії заяву, у якій просила виплати їй залишок фактичного матеріального збитку у розмірі 25 448 грн 72 коп., (116 480 грн 00 коп. (фактичні витрати на ремонт) - 91 031 грн 28 коп. (виплачені страховою компанією після звернення)).
Також судом першої інстанції встановлено, що в ході розгляду справи ПАТ НАСК «Оранта» відшкодувало (доплатило) ОСОБА_1 зазначену вище суму матеріального збитку, а саме: 22 480 грн 73 коп. були перераховані ОСОБА_1 до відкриття провадження у справі у вересні 2024 року, а 2 967 грн 99 коп. - у березні 2025 року, тобто після отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з додатками.
У зв`язку з цим відповідач зазначав, що в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відсутній предмет спору.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ НАСК «Оранта» в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції врахував наведені позивачкою у позовній заяві обґрунтування завданої моральної шкоди, та виходив із того, що ОСОБА_1 не подавала у порядку та строки, встановлені нормами ЦПК України, заяву про зміну підстав позову про стягнення моральної шкоди, поданого саме до ПАТ НАСК «Оранта», а не винуватця ДТП, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» моральної шкоди. 
Відмовляючи у стягненні з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 витрат на складання звіту експертною установою, суд першої інстанції виходив із того, що з матеріалів справи вбачається, що ПАТ НАСК «Оранта» було виконано свій обов`язок та направлено представника у 10-ти денний строк з моменту отримання заяви про настання страхового випадку, а саме, 21 травня 2024 року відповідачем було отримано повідомлення від позивача про ДТП, яка мала місце 15 травня 2024 року та 22 травня 2024 року було складено протокол огляду. Крім того суд врахував, що фактично автомобіль позивачки було відремонтовано за 116 480 грн 00 коп., розмір заборгованості позивачкою вираховувався виходячи саме із суми фактичного ремонту, тобто з 116 480 грн 00 коп., що підтверджується розрахунком позивачки у позовній заяві. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для врахування витрат на складання звіту про визначення вартості матеріального збитку при вирішенні даного позову у справі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
У ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч.16 ст.9 Закону № 85/96-ВР).
Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
У відповідності до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21 липня 2023 року був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 215867297), за яким на момент ДТП ПАТ НАСК «Оранта» застрахувала цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 .
Установлено, що ДТП сталася 15 травня 2024 року.
З 01 січня 2025 року набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року №3720-ІХ (далі - Закон № 3720-ІХ).
Згідно з п.6 ч.6 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3720-IX, дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону №1961-IV.
Враховуючи наведене, спірні правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV (далі - Закон №1961-IV), який був чинний на день ДТП, яка сталася 15 травня 2024 року.
Так, відповідно до ст.3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV).
Згідно з п.36.1 ст.36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту позову вбачається, що у позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що моральна шкода полягає у тому, що вона зазнала душевних страждань, внаслідок пошкодження її автомобіля, внаслідок чого була змушена витрачати час на консультації з фахівцями в галузі права, відчувала дискомфорт при користуванні автомобілем через непрацюючі датчики паркування. Вказувала, що її ритм життя змінився у зв`язку із чим вона відчувала страждання, стала дратівливою, пригніченою, а відтак ОСОБА_1 просила стягнути із ПАТ НАСК «Оранта» на свою користь моральну шкоду у розмірі 2 000 грн 00 коп.
Відповідно до п.2 ч.1, ч. 3 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Верховний Суд у постанові від 22 липня 2021 року у справі №910/18389/20 дійшов висновку, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у ст.16 ЦК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:
1) заміна одних позовних вимог іншими;
2) доповнення позовних вимог новими;
3) вилучення деяких із позовних вимог;
4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.
Заміна позовних вимог іншими вимогами та/або доповнення позовних вимог новими вимогами, зокрема і у разі, якщо позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, відбувається саме шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.
Заяву позивача про зміну предмету або підстав позову, можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно в її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, враховуючи обгрунтування завданої моральної шкоди (підстави), викладені у позовній заяві, також неподання позивачкою заяви про зміну підстав позову в частині відшкодування моральної шкоди, поданого саме до страхової компанії, а не винуватця ДТП, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» моральної шкоди.
За таких обставин посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка у відповіді на відзив не змінювала предмет позову (вимога про стягнення моральної шкоди), а лише уточнювала та доповнювала підстави її виникнення, колегія суддів не приймає до уваги з наведених вище підстав.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на складання звіту експертною установою у сумі 4 000 грн 00 коп., то колегія суддів виходить з такого.
У відповідності до положень ч.1, п.п.1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з п.п.1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Як зазначалось вище, після ДТП позивачка ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «ЕК Фаворит-Ассистанс» для складання звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю «Honda M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до звіту №39744 від 22 липня 2024 року, складеного ТОВ «ЕК Фаворит-Ассистанс», вартість матеріального збитку, завданого вказаному автомобілю, склала 167 256 грн 42 коп.
З матеріалів справи вбачається, що за складання звіту №39744 від 22 липня 2024 року ОСОБА_1 сплатила 4 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 05 липня 2024 року. 
При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Враховуючи, що наданий ОСОБА_1 звіт №39744 від 22 липня 2024 року, який складений ТОВ «ЕК Фаворит-Ассистанс», не був покладений судом першої інстанції в основу рішення при вирішенні даної справи, з огляду на те, що позивачкою розмір матеріальної шкоди визначено на підставі рахунку на оплату по замовленню №425 від 25 червня 2024 року, а не на підставі вказаного вище звіту №39744 від 22 липня 2024 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для врахування цього звіту при визначення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачці.
Такі витрати не є необхідними та безпосередньо пов`язаними з вирішенням спору у розумінні ст.ст.133, 141 ЦПК України, а відтак не підлягають покладенню на ПАТ НАСК «Оранта».
Посилання в апеляційній скарзі на те, що метою звіту ТОВ «ЕК Фаворит-Ассистанс» було об`єктивне підтвердження значного заниження первинної виплати страховиком та обґрунтування необхідності звернення до суду, і що цей звіт дозволив позивачці об`єктивно оцінити шкоду та протиставити її необґрунтованим розрахункам відповідача, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, оскільки у справі встановлено, що розмір матеріальної шкоди сама ж позивачка визначила на підставі фактично виконаних робіт, ремонтної калькуляції, у зв`язку з цим даний звіт №39744 від 22 липня 2024 року не вплинув на визначення розміру матеріальної шкоди.
Таким чином, наведені у апеляційній скарзі доводи не дають підстав вважати про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції в оскаржуваній частині, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року в частині відмови у стягненні з публічного акціонерного товариства національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди та витрат на складання звіту експертною установою - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: