ПОСТАНОВА 
іменем України

09 червня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 394/1324/25
провадження № 22-ц/4809/1191/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал»,
відповідач - ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» на заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2026 року у складі судді Краснопольської Л.П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Фінтраст капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21.12.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5193461. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту -25000,00 грн, строк кредитування - 360 днів; періодичність платежів - кожні 30 днів; комісія за надання кредиту - 2500,00 грн; стандартна відсоткова ставка - 0,95% за кожен день користування кредитом; знижена процентна ставка - 0,3325%; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 2639,6% річних; орієнтована загальна вартість кредиту - 113000,00 грн. За договором факторингу №31/07/2025 від 31.07.2025 ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за договором кредиту №5193461 від 21.12.2024 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал», відповідно ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло права вимоги згідно з Реєстром боржників до договору факторингу №31/07/2025 від 31.07.2025, у тому числі до ОСОБА_1 .   Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Проте, відповідач порушив умови договору та не повернув у повному обсязі кредит, а також не виконав інші грошові зобов`язання,що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.
Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 01.04.2026 позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» заборгованість за кредитним договором №5193461 від 21.12.2024, розмір якої станом на 31.07.2025 складає 59644 грн 96 коп. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» сплачений судовий збір в розмірі 1332,32 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ  «ФК «Фінтраст капітал» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат між сторонами у справі. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку. 
Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи за відсутності сторін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з огляду на таке.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 21.12.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5193461. Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору, на умовах, визначених офертою, відбулося шляхом введення ОСОБА_1 направленого позивачем на її мобільний номер телефону НОМЕР_1 одноразового ідентифікатора «97580» для підписання договору. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту - 25000,00 грн шляхом перерахування на платіжну карту № НОМЕР_2 ; строк кредитування - 360 днів; періодичність платежів - кожні 30 днів; комісія за надання кредиту - 2500,00 грн; стандартна відсоткова ставка - 0,95% за кожен день користування кредитом; знижена процентна ставка - 0,3325%; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 2639,6% річних; загальна вартість кредиту - 113000,00 грн (а.с.22-34). Паспорт споживчого кредитування, Правила надання коштів та банківських металів у кредит є складовими частинами кредитного договору (а.с.39-40, 67-75).
Відповідно до договору про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 03.12.2024, укладеного між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» (а.с.93-98), ОСОБА_1 на виконання кредитного договору №5193461, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , на банківську карту № НОМЕР_3 , емітовану у АТ КБ «ПриватБанк», здійснено переказ коштів у розмірі 25000,00 грн, про що свідчить інформаційна довідка від 29.01.2026 №20.1.0.0.0/7-260127/134960-БТ (а.с.17, 128).
За договором факторингу №31/07/2025 від 31.07.2025 ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за договором кредиту №5193461 від 21.12.2024 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал», а відповідно ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло права вимоги, згідно Реєстру боржників до договору факторингу №31/07/2025 від 31.07.2025 в тому числі до ОСОБА_1 . Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу №31/07/2025 від 31.07.2025 у ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» виникло право вимоги щодо боржника ОСОБА_1 на загальну суму 109059,47 грн (а.с.103-110).
Як свідчить копія платіжної інструкції від 04.08.2025 №3704 ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» перерахувало на користь ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти у розмірі 2851827,59 грн з призначенням платежу «сплата за договором факторингу №31/07/2025 від 31.07.2025 (а.с.66).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №5193461 від 21.12.2024 станом на 31.07.2025 розмір заборгованості відповідача становить 79139,69 грн (а.с.44-52). 
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався тим, що станом на дату укладання договору факторингу №31/07/2025 від 31.07.2025 строк дії договору №5193461 від 21.12.2024 закінчився, а тому суд не убачав підстав для нарахування вказаних процентів у період з 01.08.2025, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позичальником дій, спрямованих на продовження строку кредитування.
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, договір, у тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.ст.509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Матеріалами справи підтверджується, що договір про споживчий кредит від 21.12.2024 №5193461 оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 362/3705/20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Так, 21.12.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5193461. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 25000,00 грн, строк кредитування - 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
Факт перерахування Відповідачу коштів підтверджується інформацією АТ КБ «Приват банк», згідно якої на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ) на яку здійснено транзакцію по зарахуванню коштів в розмірі 25000,00 грн ( а.с.128).
Даних про те, що позичальником були повернуті кошти за вказаними договором, матеріали справи не містять.
Крім того, слід зазначити, що відповідач не надав суду жодних заперечень щодо отриманого ним кредиту або щодо суми кредиту. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що наданими позивачем доказами підтверджується, що ТОВ «Лінеура Україна» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за договором, а  ОСОБА_1 прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання його електронним цифровим підписом, однак, в порушення умов вказаного договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення коштів та сплати відсотків.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Звертаючись до суду із вказаним позовом ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» просило суд стягнути з  ОСОБА_1 за кредитним договором №5193461 від 21.12.2024 заборгованість у розмірі 109059,47 грн, з яких: 29822,48 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 43817,21 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 29919,78 грн - нараховані проценти за 138 календарних днів; 12500,00 грн - штрафні санкції.
Щодо заборгованості за процентами, то слід відмітити, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов у цій частині, оскільки за договором про надання кредиту від 21.12.2024 №5193461 кредит надавався відповідачеві строком на 360 днів, а саме з 21.12.2024 року по 20.12.2025 року, тобто станом на дату укладання договору факторингу від 31.07.2025 №31/07/2025 строк дії договору від 21.12.2024 №5193461  не закінчився та продовжувався ще 138 календарних днів, а тому підлягають нарахуванню проценти за стандартною процентною ставкою у сумі 29919,78 грн (22822,48 грн * 0,95% = 216,81 грн*138 календарних днів = 29919,78 грн).
Отже, у даному випадку підлягають нарахуванню проценти у межах погодженого строком надання кредиту, зазначеному у п.1.3. договору, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 73736,99 грн (нараховані первісним кредитором у сумі 43817,21 грн та проценти, нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» у сумі 29919,78 грн).
Разом з тим, колегія суддів вважає що районний суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 12500,00 грн за кредитним договором від 21.12.2024 №5193461, проте застосував норми права, які у цих правовідносинах не застосовуються.
Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що, приймаючи до уваги положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з яким позичальники у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях, відсутні підстави для стягнення неустойки з відповідача на користь банку, тому вимога в частині стягнення неустойки у розмірі 12500,00 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Оскаржене рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів та постановити нове рішення про часткове задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь «ФК «Фінтраст капітал» заборгованості за кредитним договором від 21.12.2024 №5193461 у загальному розмірі 96559 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 47 коп, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 22822 (двадцять дві тисячі вісімсот двадцять дві) грн 48 коп, заборгованість за відсотками - 73736 (сімдесят три тисячі сімсот тридцять шість) грн 99 коп.
В іншій частині позовних вимог слід відмовити з підстав, викладених вище.
Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 88,54% від ціни позову з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал»підлягає стягненню 5361, 98 грн судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.  Оскільки, позов підлягає частковому задоволенню, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача, пропорційно задоволених позовних вимог.
Отже, враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій,у порядку розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 88,54 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8854, 00 грн (10000*88,54%) витрат на професійну правничу допомогу. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» задовольнити частково.
Заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2026 року скасувати в частині стягнення заборгованості за тіло кредиту та відсотками та ухвалити у цій частині нове.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (ЄДРПОУ 44559822, вул. Набережно-Корчуватська, 27, прим. 2, м. Київ) заборгованість за кредитним договором від 21 грудня 2024 року №5193461 у загальному розмірі 96559 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 47 коп, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 22822 (двадцять дві тисячі вісімсот двадцять дві) грн 48 коп, заборгованість за відсотками - 73736 (сімдесят три тисячі сімсот тридцять шість) грн 99 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (ЄДРПОУ 44559822, вул. Набережно-Корчуватська, 27 прим. 2, м. Київ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 5361 (п`ять тисяч триста шістдесят одну) грн 98 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (ЄДРПОУ 44559822, вул. Набережно-Корчуватська, 27, прим. 2, м. Київ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8854 (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) грн 00 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2026 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді  C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко