Справа № 334/7902/25 
Провадження № 22-з/4808/55/26 
Головуючий у 1 інстанції Кіцула Ю. С. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: Василишин Л. В.,
суддів:  Баркова В. М., Максюти І. О., 
розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Варфоломєєвої Ольги Євгеніївни про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позик, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року та на додаткове рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2026 року,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №б/н від 24.03.2025 в сумі 94 336 грн, а також судовий збір в розмірі 968, 69 грн.
Додатковим рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу та витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 17 728,18 грн.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року в частині судового збору змінено та третій абзац резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції:
Судовий збір за подання позовної заяви компенсувати позивачу ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України в сумі 968,96 грн.
Додаткове рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2026 року залишено без змін.
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового судового рішення, позиції інших учасників справи
09 червня 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Варфоломєєва О. Є. через систему «Електронний суд» подала заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час апеляційного перегляду справи у розмірі 7200 грн.
В обґрунтування заяви зазначила, що у зв`язку з апеляційним переглядом справи ОСОБА_1 поніс витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7200 грн. Вказаний розмір витрат є реальним, необхідним, документально підтвердженим та співмірним зі складністю справи, обсягом виконаної роботи та тривалістю апеляційного провадження. 
Наголошує, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу та стягненню незалежно від того чи були вони уже фактично оплачені стороною чи лише підлягають оплаті в майбутньому.
З огляду на викладене просить ухвалити додаткове судове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат у справі. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час апеляційного перегляду справи у розмірі 7200 грн.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Беньковський В. А. подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.
У запереченнях зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені стороною позивача є необґрунтованими, не підтверджені належними та достатніми доказами. Ба більше, розмір таких витрат не співмірний зі складністю справи, яка не потребувала дослідження нових доказів, проведення експертиз, підготовки значного обсягу процесуальних документів чи виконання інших складних процесуальний дій. Також до заявленого стороною позивача розміру витрат включено витрати на підготовку та подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, однак подання такої заяви не спрямоване на захист прав позивача по суті спору та було здійснено виключно з метою стягнення адвокатського гонорару, відповідно покладення таких витрат на відповідача суперечить принципу розумності та справедливості 
Крім того, постановою апеляційного суду було задоволено частково апеляційну скаргу відповідача, а отже, саме відповідач досяг позитивного результату перегляду судового рішення.
Просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення або зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до мінімального розумного та співмірного розміру.
Правове обґрунтування та висновки апеляційного суду за результатами розгляду заяви
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів уважає, що наявні підстави для часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Варфоломєєвої О. Є. про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).
Установлено, що 10 вересня 2025 року ОСОБА_1 та адвокат Варфоломєєва О. Є. уклали договір про надання правової допомоги. 
Відповідно до вказаного договору адвокат взяла на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором та окремими додатками до цього договору, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у порядку та строки, обумовлені договором (пункт 1 договору).
Згідно із пунктом 3.1. договору, оплата за послуги за договором здійснюється в порядку і строки, визначені сторонами в окремих додатках до договору.
Витрати адвоката, пов`язані з наданням правової допомоги, відшкодовуються клієнтом на підставі звіту адвоката про витрати, здійснені під час надання правової допомоги (пункт 3.4. договору). 
04 червня 2026 року ОСОБА_1 та адвокат Варфоломєєва О. Є. підписали додаткову угоду № 3 до договору про надання правової допомоги від 10 вересня 2025 року, відповідно до якої фактичний обсяг наданої адвокатом правничої допомоги в суді апеляційної інстанції становить 7200 грн, з яких: аналіз апеляційної скарги та матеріалів справи, формування правової позиції – 700 грн (1 год), підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу – 4000 грн (2 години), участь у судовому засіданні – 500 грн (1 година), підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат – 2000 грн (1 година).
Аналогічний розмір витрат на правничу допомогу зазначено і в акті приймання-передачі наданих послуг від 04 червня 2026 року до договору про надання правової допомоги від 10 вересня 2025 року.
Отже, сторона заявника надала належні та допустимі докази на підтвердження надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.
Разом із тим представник ОСОБА_2 – адвокат Беньковський В. А. подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких, зокрема, зазначив, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи. 
Однак колегія суддів із таким твердженням не погоджується та вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу за аналіз апеляційної скарги та матеріалів справи, формування правової позиції, підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу та участь у судовому засіданні є обґрунтованим та відповідає критеріям реальності, розумності та співмірності адвокатських витрат з огляду на предмет спору, характер спірних правовідносин та конкретні обставини справи.
Доводи заперечень про те, що постановою апеляційного суду було задоволено частково апеляційну скаргу відповідача, а отже, саме відповідач досяг позитивного результату перегляду судового рішення, колегія суддів вважає необґрунтованими. Так, зміна рішення суду першої інстанції стосувалася виключно питання розподілу судового збору та була зумовлена наявністю у відповідача передбаченої законом пільги щодо його сплати. При цьому висновки суду першої інстанції щодо суті спору, прав та обов`язків сторін, а також результату розгляду позовних вимог апеляційним судом залишені без змін. 
Отже, відповідач не досяг позитивного результату перегляду справи по суті, а тому відсутні підстави вважати його стороною, на користь якої ухвалене судове рішення за наслідками апеляційного перегляду.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами заперечень в частині необґрунтованості витрат з підготовки та подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до постанови Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22, заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
Отже, витрати щодо підготовки та подання заяви про ухвалення додаткового рішення в розмірі 2000 грн, задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про ухвалення додаткового рішення та наявність підстав для її часткового задоволення – стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5200 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Варфоломєєвої Ольги Євгеніївни про ухвалення додаткового рішення задоволити частково. 
Ухвалити у справі додаткове судове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  5200 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст додаткової постанови складено 25 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:          В. М. Барков
І. О. Максюта