Справа № 211/14215/25
2/214/2655/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
заочне
15 червня 2026 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Гриня Н.Г., 
за участю секретаря судового засідання Гайдученко С.О.,
представника позивача Трофименко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Трофименко Марини Володимирівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розписками,-
ВСТАНОВИВ:

представник позивача адвокат Трофименко Марина Володимирівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , 9 грудня 2025 року звернулася до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розписками на загальну суму 37 760 (тридцять сім тисяч сімсот шістдесят) доларів США.
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2025 року вказану позовну заяву направлено за підсудністю до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказала на те, що 05.02.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 від ОСОБА_1 було отримано 4 000 (чотири тисячі доларів США), які ОСОБА_2 зобов`язувався повернути в повному обсязі з відсотками. Розмір місячного відсотку за користування коштами становить 7 %. Строк повернення до 31.05.2020 року.
24.09.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вдруге було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 від ОСОБА_1 було отримано 3 000 (три тисячі) доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язувався повернути в повному обсязі з відсотками. Розмір місячного відсотку користування коштами становить 6 %. Строк повернення до 31.12.2020 року. 
Таким чином загальна сума отриманих ОСОБА_2 в борг коштів становить 7 000 (сім тисяч) доларів США.
Посилаючись на те, що відповідач на вимогу позивача до цього часу позику разом з відсотками за її користування за жодною з розписок не повернув, це стало підставою звернутися до суду з цим позовом, за яким представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг згідно розписок від 05.02.2020 року, від 24.09.2020 року в розмірі 37 760 (тридцять сім тисяч сімсот шістдесят доларів США)
Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 15 140 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 
11.02.2026 року за ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.
21.04.2026 за ухвалою суду підготовче судове засідання закрито і справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні, посилаючись на обставини та доводи зазначені у позові, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що сторони у справі були знайомими, проте на які потреби відповідач позичив кошти у ОСОБА_1 їй не відомо. Повідомила, що між сторонами велися діалоги щодо повернення коштів, але ОСОБА_2 ігнорував вимоги про повернення коштів, після чого з ним зник будь-який зв`язок, зокрема на телефонні дзвінки останній не відповідає (номер не активний). На момент передачі грошей та складання розписок відповідач обіцяв повернути кошти у найближчий час і у той самий спосіб у який він отримував кошти від позивача, тобто з рук у руки.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, не повідомив причини неявки, відзиву не подав.
На підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Судом установлено, що між сторонами укладено два договори позики, складених у простій письмовій формі у вигляді розписок про отримання грошових коштів у іноземній валюті доларів США, зокрема:05.02.2020 на суму 4 000 доларів США та 24.09.2020 на суму 3 000 доларів США.
На підтвердження укладення договорів, ОСОБА_2 було особисто написано розписки, датовані відповідно 05.02.2020 року та 24.09.2020 року.
Згідно розписки від 05.02.2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 4 000 (чотири тисячі доларів США) під 7% місячних зі строком повернення до 31.05.2020 року(а.с.29).
Таким чином розмір відсотків становить 19 600 (дев`ятнадцять тисяч шістсот) доларів США, що розраховано наступним чином: 280 доларів США (щомісячний розмір 7 % від суми позики * 70 (кількість місяців користування коштами з 05.02.2020 року по 05.12.2025 року). 
Загальна сума сума боргу по розписці від 05.02.2020 року становить 23 600 доларів США (двадцять три тисячі шістсот доларів США), що складається з 4000 доларів США борг за розпискою та 19 600 доларів США відсотки за користування коштами.
Згідно розписки від 24.09.2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 3 000 (три тисячі доларів США) під 6% місячних(а.с.30).
Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за розписками від 05.02.2020 року та 24.09.2020 року становить 37 760 доларів США.
Відповідно до звіту Національного Банку України курс долара до гривні станом на 05.12.2025 становить 42.20 (сорок дві гривні двадцять копійок) за 1 (один) долар США, тож загальна сума заборгованості становить: 37 760 (тридцять сім тисяч сімсот шістдесят доларів США) * 42, 20 грн = 1 593 472 грн (один мільйон п`ятсот дев`яносто три тисячі чотириста сімдесят дві грн).
Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути вказану суму, зокрема 11.11.2025 представником позивача в інтересах позивача направлено вимогу до боржника ОСОБА_2 , за останнім відомим місцем його проживання, про повернення позичених грошових коштів у сумі 7 000 дол. США на протязі семи днів з дня отримання цієї вимоги. Проте борг на момент винесення судового рішення відповідачем повернуто не було.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Такі правові висновки про застосування статей1046,1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив.
Під час судового розгляду справи встановлено, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.
Оригінали боргових розписок надано суду представником позивача, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Під час розгляду справи встановлено, що грошові кошти відповідач взяв у позивача у борг, але строк їх повернення не зазначив, тому суд дійшов висновку, що борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлено частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.
Представник позивача направила вимогу про повернення коштів поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення саме за вищевказаною останньою відомою адресою місця проживання відповідача, тобто за адресою за якою останній проживав та був зареєстрований на момент отримання позики від позивача.
Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній за договорами позики.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Суд погоджується з виконаними представником позивача розрахунками заборгованості за відсотками за договорами позики.
Так, згідно розписки від 05.02.2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 4 000 (чотири тисячі доларів США) під 7% місячних зі строком повернення до 31.05.2020 року.
Виходячи з цього сума за користування коштами за кожен місяць становить 280 (двісті вісімдесят доларів США), що відраховується наступним чином: 4000 доларів США*0, 07 = 280 доларів США за місяць.
Таким чином розмір відсотків становить 19 600 (дев`ятнадцять тисяч шістсот) доларів США, що розраховано наступним чином: 280 доларів США (щомісячний розмір 7 % від суми позики * 70 (кількість місяців користування коштами з 05.02.2020 року по 05.12.2025 року — момент звернення до суду). 
Загальна сума сума боргу по розписці від 05.02.2020 року становить 23 600 доларів США (двадцять три тисячі шістсот доларів США), що складається з 4000 доларів США борг за розпискою та 19 600 доларів США відсотки за користування коштами.
Згідно розписки від 24.09.2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 3 000 (три тисячі доларів США) під 6% місячних.
Виходячи з цього сума за користування коштами за кожен місяць становить 180 (сто вісімдесят доларів США). 
Так як ОСОБА_2 користується коштами від 24.09.2020 року і по теперішній час сума відсотків за користування коштами становить 11 160 (одинадцять тисяч сто шістдесят доларів США), що розрахована наступним чином: 180 доларів США (щомісячний розмір 6 % від суми позики) * 62 (кількість місяців користування коштами з 24.09.2020 року по 05.12.2025 року).
Таким чином загальна сума заборгованості за розпискою від 24.09.2020 року становить 14 160 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят доларів США), що складається з 3000 доларів США борг за розпискою та 11 160 доларів США відсотки за користування коштами.
Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за розписками від 05.02.2020 року та 24.09.2020 року становить 37 760 доларів США.
З огляду на викладене позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суму позики у загальному розмірі 37 760 дол. США знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). 
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частиною 3 стаття 141ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-цта в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Судом установлено, що представником позивача складався попередній розрахунок судових витрат, у тому числі витрат на правову допомогу у розмірі 30 000 грн, який до завершення судового розгляду справи останній не змінював.
Судовий розгляд справи здійснювався за відсутності позивача, але за участі у судовому засіданні представника позивача - адвоката Трофименко М.В., яка діяла на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 05.11.2025 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Факт понесення витрат, що є об`єктом судового розгляду, підтверджується копіями: договору про надання правничої допомоги за № 05/11/25 від 05.11.2025, укладеного між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Приват юрист», предметом якого є представництво з захисту адвокатом інтересів клієнта у суді, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; акту прийому-передачі наданих послуг до згаданого договору від 05.11.2025, згідно якого клієнт отримав наступну правничу допомогу від АО «Приват юрист» - підготовка та подання до суду першої інстанції позовної заяви за що витрачено 10 години, за ставкою гонорару за 1 годину - 2000 грн., що у сумі склало 20 000 грн. Послуги адвоката надані у повному обсязі і сторони претензій один до одного не мають; квитанції № 01 від 05.11.2025 про прийняття оплати від ОСОБА_1 за договором про надання правничої допомоги за № 05/11/25 від 05.11.2025 у розмірі 20 000 грн.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
З урахуванням наведеного вище та беручи до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути не лише підтвердженим документально, але і відповідати принципам необхідності, розумності, суд дійшов висновку про те, що розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, та вважає за необхідне визначити їх у розмірі 20000 грн.
Також, безумовно, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, що понесений ним при поданні цього позову та документально підтверджений на суму 15 140,00 грн за подачу позову до суду.
Керуючись ст.141, 259, 263-265, 268, 280-284, 288, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розписками - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг згідно розписок від 05.02.2020 року, від 24.09.2020 року в розмірі 37 760 (тридцять сім тисяч сімсот шістдесят доларів США).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору у розмірі 15140,00 грн, а також витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.Г. Гринь