ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4725/26 Справа № 237/3486/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ліпчанський С.М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Городничої В.С.,
суддів: Макарова М.О., Свистунової О.В.,
за участю секретаря судового засідання — Глущенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Ігнатенка Олександра Олександровича на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року у складі судді Ліпчанського С.М. по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал», стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про заміну сторони позивача його правонаступником по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору укладеним та стягнення неповернутих коштів,–

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2025 року ТОВ «Санфорд Капітал» звернулось до суду із заявою про заміну сторони позивача його правонаступником та видачу виконавчих документів.
Заява мотивована тим, що в провадженні Мар`їнського районного суду Донецької області перебувала справа №237/3486/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання договору укладеним та стягнення повернутих коштів. Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року позовні вимоги були задоволені та вирішено: Визнати укладеним, з моменту передання грошей – з 15.12.2023 року, Договір позики між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 771 750,00 грн, з яких сума позики – 950 000,00 грн, проценти за користування чужими грошима – 821 750,00 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 14 642,87 грн – 3% річних за Договором позики. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 15 140 грн. Вказане рішення суду не переглядалось, не оскаржувалось та набрало законної сили. Виконавчі листи на виконання рішення суду первісному кредитору не видавались. Вказані грошові кошти були стягнуті з відповідача на підставі та на виконання умов Договору позики №7 від 15.12.2023 року та Договору поруки від 13.12.2023 року. ТОВ «Санфорд Капітал» є фінансовою установою та має діючу ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу, видана згідно рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг національного банку України №21/1311 від 11.09.2020 року. 15.10.2025 року між ОСОБА_2 (Первісний кредитор) та ТОВ «Санфорд Капітал» (новий кредитор) був укладений Договір про відступлення прав вимоги. Пунктом 2.1. вказаного Договору визначено, що за цим Договором Первісний кредитор вступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цих Договором, права вимоги до громадянина України ОСОБА_1 за Договором позики №07, укладеним між Первісним кредитором та Боржником 15.12.2023 року, який був виданий укладеним, з моменту передання грошей, а саме з 15.12.2023 року заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року по справі №237/3486/24, в обсязі, що визначений заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року по справі №237/3486/24. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. На виконання пункту 3.2 Договору про відступлення прав вимоги від 15.10.2025 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Санфорд Капітал» 15.10.2025 року був укладений Акт приймання –передачі прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 15.10.2025 року, відповідно до якого Первісний кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв грошові вимоги станом на дату підписання сторонами Договору та громадянина України ОСОБА_1 , за Договором позики №07, укладеним між Первісним кредитором та Боржником 15.12.2023 року, який був визнаний укладеним, з моменту передання грошей, а саме з 15.12.2023 року заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року по справі № 237/3486/24, в обсязі, що визначений заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року по справі №237/3486/24. Разом із цим, 15.10.2025 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Санфорд Капітал» був укладений Договір про відступлення прав та заміну кредитора за договором поруки, відповідно до якого Первісний кредитор відступив, а Новий кредитор набув прав Первісного кредитора, належних Первісному кредитору згідно з Договором поруки, укладеним 13.12.2023 року між Первісним кредитором та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором позики №07 від 15.12.2023 року. Таким чином Новий кредитор ТОВ «Санфорд Капітал» набув права вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №07 від 15.12.2023 року та до ОСОБА_3 за Договором поруки від 13.12.2023 року.
Враховуючи вище викладене просив суд замінити первісного позивача у справі №237/3486/24 – ОСОБА_2 на його правонаступника ТОВ «Санфорд Капітал». Замінити стягувача у виконавчому провадження з ОСОБА_2 на його правонаступника – ТОВ «Санфорд Капітал» по виконанню заочного рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року у справі №237/3486/24. Видати правонаступнику позивача – ТОВ «Санфорд Капітал» виконавчі листи по справі №237/3486/24. 
Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року заяву ТОВ «Санфорд Капітал», стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про заміну сторони позивача його правонаступником та видачу виконавчих документів задоволено.
Замінено первісного позивача у справі №237/3486/24 – ОСОБА_2 на його правонаступника ТОВ «Санфорд Капітал».
Замінено стягувача у виконавчому провадження з ОСОБА_2 на його правонаступника – ТОВ «Санфорд Капітал» по виконанню заочного рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року у справі №237/3486/24.
Видано правонаступнику позивача – ТОВ «Санфорд Капітал» виконавчі листи по справі №237/3486/24 (а.с. 21-26). 
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ігнатенка О.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви (а.с. 38-43).
Учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.
Згідно змісту заяви ТОВ «Санфорд Капітал», в провадженні Мар`їнського районного суду Донецької області перебувала справа №237/3486/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору укладеним та стягнення неповернутих коштів. 
Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року позовну заяву адвоката Хворостяної А.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору укладеним та стягнення неповернутих коштів – задоволено.
Визнано укладеним, з моменту передання грошей - з 15.12.2023 року, Договір позики між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 
??? Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 771 750, 00 грн, з яких: сума позики - 950 000,00 грн, проценти за користування чужими грошима - 821 750,00 грн.
???Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 14 642,97 грн - 3% річних за Договором позики.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 15 140 грн.
Вказане рішення суду не переглядалось, не оскаржувалось та набрало законної сили. Виконавчі листи на виконання рішення суду первісному кредитору не видавались.
Разом з тим, в матеріалах даної справи відсутній оригінал вказаного рішення чи належним чином завірена копія.  
Судом першої інстанції встановлено, що 15.10.2025 року між ОСОБА_2 (Первісний кредитор) та ТОВ «Санфорд Капітал» (новий кредитор) був укладений Договір про відступлення прав вимоги.
Пунктом 2.1. вказаного Договору визначено, що за цим Договором Первісний кредитор вступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цих Договором, права вимоги до громадянина України ОСОБА_1 за Договором позики №07, укладеним між Первісним кредитором та Боржником 15.12.2023 року, який був визнаний укладеним, з моменту передання грошей, а саме з 15.12.2023 року заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року по справі №237/3486/24, в обсязі, що визначений заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року по справі №237/3486/24.
На виконання пункту 3.2 Договору про відступлення прав вимоги від 15.10.2025 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Санфорд Капітал» 15.10.2025 року був укладений Акт приймання – передачі прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 15.10.2025 року, відповідно до якого Первісний кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв грошові вимоги станом на дату підписання Сторонами Договору та громадянина України ОСОБА_1 , за Договором позики №07, укладеним між Первісним кредитором та Боржником 15.12.2023 року, який був визнаний укладеним, з моменту передання грошей, а саме з 15.12.2023 року заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року по справі №237/3486/24, в обсязі, що визначений заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року по справі №237/3486/24.
15.10.2025 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Санфорд Капітал» був укладений Договір про відступлення прав та заміну кредитора за договором поруки, відповідно до якого Первісний кредитор відступив, а Новий кредитор набув прав Первісного кредитора, належних Первісному кредитору згідно з Договором поруки, укладеним 13.12.2023 року між Первісним кредитором та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором позики №07 від 15.12.2023 року.
Новий кредитор ТОВ «Санфорд Капітал» набув права вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №07 від 15.12.2023 року та до ОСОБА_3 за Договором поруки від 13.12.2023 року.
Так, постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заява відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження», а тому є всі підстави для заміни стягувача по цій справі.
Проте апеляційний суд не може погодитись із таким висновком районного суду, вважаючи його передчасним, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 21.01.2025 року №96/0/15-25 територіальну підсудність судових справ Мар`їнського районного суду Донецької області змінено з 03 лютого 2025 року шляхом її передачі до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області.
В матеріалах даної справи відсутні будь-які відомості стосовно передачі з Мар`їнського районного суду Донецької області до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області матеріалів цивільної справи №237/3486/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору укладеним та стягнення неповернутих коштів, в яких наявний оригінал заочного рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2024 року.
Також, щодо необхідності відновлення втраченого провадження зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі.
Отже, є підстави вважати, що матеріали цивільної справи №237/3486/24 Мар`їнського районного суду Донецької області є втраченими.
Відповідно до статей 488, 489 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.
На підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити (частина перша статті 494 ЦПК України).
Тлумачення частини першої статті 494 ЦПК України дає підстави для висновку, що допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо провадження втрачене у відповідній частині. При цьому, не допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо воно втрачене повністю (див. ухвалу Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №111/2150/13-ц (провадження №61-24083сво18)).
Згідно з частиною третьою статті 494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.
Системний аналіз наведеного свідчить по те, що обов`язковою умовою вирішення будь-якого процесуального питання у разі втрати матеріалів справи є вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.
Натомість, згідно спрямованих до апеляційного суду матеріалів вбачається, що заяву заявою ТОВ «Санфорд Капітал» про заміну сторони позивача його правонаступником по цивільній справі №237/3486/24 Мар`їнського районного суду Донецької області, яка є втраченою, розглянуто по суті, однак питання про відновлення втраченого провадження судом першої інстанції не вирішувалося ані за заявою заявника, ані за власною ініціативою, що є обов`язком суду у даному випадку.
Вказане не узгоджується із наведеними приписами процесуального законодавства щодо відновлення втраченого судового провадження саме за ініціативою суду у разі необхідності вирішення будь-якого процесуального питання, що виникло під час виконання такого судового рішення.
Визначаючи право суду ініціювати відновлення втраченого судового провадження, законодавець відносить обґрунтування такої ініціативи на розсуд суду, і такою обставиною в даному випадку є саме необхідність вирішення питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України заявника по втраченому судовому провадженню.
Вказаного суд не врахував та дійшов передчасного помилкового висновку про задоволення заяви про заміну сторони позивача його правонаступником по цивільній справі №237/3486/24, не вирішивши питання про відновлення втраченого провадження.
Допущені судом вказані порушення норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, незалежно від доводів апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно частини другої статті 494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.
Наведене є підставою для виконання судом покладених на нього функцій щодо відновлення втраченого судового провадження, під час якого, зокрема, слід взяти до уваги як наведені норми, так і окремі аспекти їх правозастосування, зроблені в Узагальненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2017 практики розгляду судами деяких питань, пов`язаних із відновленням втраченого судового провадження, у тому числі на тимчасово окупованій території і в зоні АТО, а саме:
- щодо дотримання процесуального порядку вирішення судом питання про відновлення втраченого судового провадження з викликом заінтересованих осіб шляхом їх належного повідомлення, а також того, що особливістю судового розгляду у справах про відновлення втраченого судового провадження, виходячи зі змісту норм розділу ІХ ЦПК (в редакції закону станом на час узагальнення), полягає у відтворенні раніше існуючих матеріалів судового провадження. Так, в ухвалі від 16 січня 2013 року в справі №6-21069св12 ВССУ, зокрема, зазначив, що за результатами розгляду заяви про відновлення втраченого провадження суд не збирає нові матеріали справи, а відновлює документи, які були наявні у справі (у тому числі і процесуальні);
- що предметом доказування у справах про відновлення втраченого судового провадження, як випливає зі змісту частини першої статті 405 ЦПК, є: 1) факт втрати судового провадження; 2) факт того, що судовий розгляд у втраченому провадженні було завершено (ухвалено рішення по суті справи або постановлено ухвалу про закриття провадження); 3) зміст втрачених документів матеріалів справи. Водночас слід враховувати, що за змістом частини другої згаданої статті заявник подає до суду документи, що збереглися у нього або у справі. За відсутності у заявника документів та інших доказів на підтвердження зазначених фактів, суд має сприяти заявнику в їх отриманні. Такий висновок узгоджується з роз`ясненнями, викладеними у п. 38 ППВСУ №2, відповідно до яких у разі, якщо необхідні відомості або документи є в інших осіб, які заявник не може отримати, суд за його клопотанням має сприяти у їх збиранні;
- того, що в такій категорії справ суд на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК має сприяти встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження, у тому числі шляхом отримання інформації зі статистичної картки у справі, реєстру відправлення кореспонденції, копій документів, які збереглись в суді, а також інформації, що міститься в автоматизованій системі документообігу суду "Д-3" (АСДС) та в Єдиному державному реєстрі судових рішень (ЄДРСР), а також можливого витребування від певних органів та установ, в розпорядженні яких можуть бути вказані судові рішення, і лише після отримання такого вирішення питання щодо відновлення втраченого судового провадження або відмову в такому.
Враховуючи вимоги п. 6 ч. 1 ст. 493 ЦПК України, відповідно до якого при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги, зокрема дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, Апостолівським районним судом Дніпропетровської області, якому передано підсудність справ Мар`їнського районного суду Донецької області до відновлення його територіальної підсудності, має бути отриманий доступ до системи Д-3 останнього задля відновлення всіх наявних в системі процесуальних документів, зокрема і оскаржуваного рішення.
Крім того, суду слід звернути увагу на наведені у вказаному Узагальненні висновки, що незалежно від заявленої мети відновлення втраченого судового провадження, резолютивна частина рішення про відновлення такого провадження обов`язково має містити повний текст відновленого судового рішення, яким було закінчено провадження у справі. Це зумовлено тим, що наведений судом текст відновленого рішення у справі фактично замінює його втрачений оригінал. У зв`язку з цим відсутність в резолютивній частині рішення суду, ухваленого у порядку статті 488 ЦПК, змісту відновленого судового рішення може унеможливити реалізацію особою, яка зверталась до суду з заявою про відновлення втраченого провадження, своїх прав відповідно до визначеної мети. Винятком можуть бути лише випадки неможливості відновлення судом повного тексту судового рішення, а відновлення та викладення судом його резолютивної частини є достатнім для реалізації особою захисту свого порушеного, оспореного чи невизнаного права або охоронюваного законом інтересу (наприклад, отримання дубліката виконавчого документа, скасування заходів забезпечення позову тощо).
Крім того, в окремих випадках також залежно від мети відновлення втраченого судового провадження в резолютивній частині рішення, постановленого в порядку 488 ЦПК, окрім повного тексту відновленого судового рішення доцільним є зазначення переліку всіх відновлених матеріалів справи із зазначенням їх реквізитів (зокрема, протоколи судових засідань, заяви, клопотання, письмові докази тощо).
Враховуючи наведене, невиконання Апостолівським районним судом Дніпропетровської області його права на відновлення у передбаченому процесуальним законом порядку втраченого судового провадження, зокрема, тексту заочного рішення від 21.10.2024 року у справі №237/3486/24, є самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, для вирішення питання щодо відновлення втраченого провадження відповідно до розділу Х ЦПК України в обсязі, необхідному для вирішення питання про заміну сторони позивача його правонаступником.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти росії» від 20 лютого 2014 року).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до порушення норм процесуального права, а отже висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви є передчасним та зробленим з порушенням норм процесуального права.
Крім того, апеляційний суд також зауважує, що судом першої інстанції також було розглянуто заяву з порушенням вимог ч. 3 ст. 442 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду заяви, що також є підставою для скасування оскарженої ухвали.
Таким чином, не можна визнати обґрунтованою оскаржувану ухвалу суду першої інстанції із зазначених судом підстав.
Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Наведене у своїй сукупності є підставою для застосування вимог пунктів 3 та 4 частини 1 статті 379 ЦПК України та скасування оскаржуваної ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Ігнатенка Олександра Олександровича – задовольнити частково.
Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «16» червня 2026 року.
Повний текст постанови складено «25» червня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           М.О. Макаров

О.В. Свистунова