Справа №584/874/13-ц 	
Номер провадження 22-ц/816/2010/26 	
Категорія -  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Замченко А.О., Черних О.М.,
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

у присутності:
заявника ОСОБА_1 та його представника – адвоката Третьякова Сергія Миколайовича, 
представника заінтересованої особи, Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз», Формова Володимира Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Третьяковим Сергієм Миколайовичем, 
на ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 11 березня 2026 року, постановлену у складі судді Токарєва С.М. у м. Путивлі Сумської області, повне судове рішення складено 13 березня 2026 року, 
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Козацька», Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Північному регіоні», Путивльський відділ державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заявлених вимог і ухвала суду першої інстанції

У січні 2026 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Третьякова С.М., звернувся до суду із заявою.
Свої вимоги мотивував тим, що у період з 2013 року по 2024 рік він добровільно погасив заборгованість по судовому наказу № 920/1145/13 від 09 вересня 2013 року, виданому господарським судом Сумської області про стягнення на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості у розмірі 536658 грн 09 коп., по судовому наказу № 920/1567/14 від 17 жовтня 2014 року, виданому господарським судом Сумської області про стягнення на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості у розмірі 160811 грн 01 коп., витрати по судовому збору у розмірі 3153 грн 16 коп., по судовому наказу № 920/762/16 19743 грн 30 коп. та 3166 грн 33 коп. витрат по судовому збору, та погасив по зведеному провадженню 2000 грн та 4000 грн.
У 2025 році ним було сплачено більше 22165,00 грн. по зведеному виконавчому провадженню. 
Станом на початок 2026 року ОСОБА_1 здійснив по зведеному виконавчому провадженню погашення боргів на суму 751696,89 грн. (половина боргу). Все це свідчить, що ОСОБА_1 не ухилявся від виконання зобов`язань, а навпаки здійснює погашення заборгованості, а тому безтермінове продовження дії обмеження його у праві виїзду за межі України є занадто суворим і значно обмежує його права на отримання більш оплачуваної роботи, що в свою чергу дасть змогу більше сплачувати на погашення решти боргу. 
Вказує, що при наявності можливості виїздити за межі України він отримає змогу укласти із автоперевізними фірмами трудовий договір, як водій з виконання роботи міжнародних перевезень вантажів, що значно збільшить його заробітну плату та дасть можливість збільшити розмір відрахувань по виконавчому провадженню.
Посилаючись на вказані обставини, просив суд скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, накладене на підставі ухвали Путивльського районного суду Сумської області від 13 травня 2016 року. 
Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 11 березня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 . 
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження заявника у праві виїзду за кордон є виправданим і співмірним з правом стягувачів у зведеному виконавчому провадженні отримати належні їм кошти, стягнуті з ОСОБА_1 судовими рішеннями.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Третьякова С.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення його заяви не відповідає встановленим обставинам, дослідженим матеріалам справи та змісту судових рішень ЄСПЛ. Судом не було застосовано норми матеріального права, які вказують на залежність встановлення/продовження обмежень у праві громадянина із наявністю доказів про наявність умисних дій громадянина по ухиленню від виконання зобов`язань. 
Вказує, що під час розгляду справи не отримано доказів того, що він умисно ухиляється від виконання зобов`язань по погашенню боргів. 
Судом не було застосовано для вирішення його заяви положення спеціального Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», що регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, а також не застосовано рішення ЄСПЛ у справі «Гочев проти Болгарії» та справи «Луордо проти Італії».
Зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази існування підстав для чергового продовження дії обмежень стосовно ОСОБА_1 . Така заборона перетворилась на покарання для нього та суперечить справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом і призводить до порушення його права на гідну працю та її оплату, та права вільно пересуватись, що гарантовані Конституцією України.

У судовому засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1 та його представник – адвокат Третьяков С.М., доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Від АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, як постановлену з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції у повному обсязі досліджено всі докази, заслухано пояснення учасників та надано можливість всім учасникам скористатися своїми правами, передбаченими процесуальним законодавством під час розгляду справи. Вказує, що обставини, які існували станом на час постановлення ухвали від 13 травня 2016 року про тимчасове обмеження заявника у праві виїзду за межі України, відносно стягувача АТ «Сумигаз», не відпали, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки легітимна мета такого обмеження, встановленого судом, на даний час не досягнута. 
Від ТОВ «Агрофірма «Козацька» надійшла заява, в якій товариство просить здійснювати розгляд за відсутності представника, відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Представники інших заінтересованих осіб у судове засідання апеляційного суду не прибули, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 13 травня 2016 року у цивільній справі № 584/874/13-ц подання начальника Путивльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області задоволено частково. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта боржнику ОСОБА_1 до погашення ним заборгованості по: виконавчому листу № 2-3988/09 від 21 вересня 2009 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми про стягнення на користь ВАТ «Сумигаз» 450000 грн. шкоди; виконавчому листу № 2-3988/09 від 21 вересня 2009 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми про стягнення на користь ВАТ «Сумигаз» 259734 грн 60 коп. боргу; наказу № 5021/2315/2011 від 25 листопада 2011 року, виданого господарським судом Сумської області, про стягнення на користь ТОВ «Агрофірма «Козацька» 47645 грн. 40 коп.; наказу № 5021/1636/12 від 18 лютого 2013 року, виданого господарським судом Сумської області, про стягнення на користь ОСОБА_2 95451 грн. 60 коп.; виконавчому листу № 818/1507/14 від 23 липня 2014 року, виданого Сумським окружним адміністративним судом, про стягнення на користь ДП «НЕК «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Північному регіоні» 5100 грн. штрафних санкцій; наказу № 920/1145/13 від 9 вересня 2013 року, виданого господарським судом Сумської області, про стягнення на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 536658 грн. 09 коп.; виконавчому листу № 2/584/5/14 від 19 березня 2014 року, виданого Путивльським районним судом Сумської області, про стягнення на користь ОСОБА_3 2448 грн. судових витрат; наказу № 920/1567/14 від 17 жовтня 2014 року, виданого господарським судом Сумської області, про стягнення на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 160811 грн. 01 коп. (а.с. 65-66).
Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 26 січня 2024 року у справі № 584/874/13-ц, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження з нього у праві виїзду за межі України (а.с. 7-10).
З 04 квітня 2024 року ОСОБА_1 працює у ТОВ «Синтез» водієм автотранспортних засобів (а.с.12).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, зокрема, коли громадянин ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Зважаючи на те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є спеціальною нормою, то воно застосовується на стадії виконання судових рішень.
За приписами пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» визначено, що таке обмеження зберігається до виконання зобов`язання. 
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. 
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з частиною п`ятою статті 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Таким чином, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.
Виконання судового рішення є стадією судового розгляду та має пріоритет над окремими правами сторін.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.
Згідно інформації Путивльського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) загальна заборгованість ОСОБА_1 за зведеним виконавчим провадженням № 31985035 станом на 04 березня 2026 становить 839394 грн. 90 коп.
Тобто зведене виконавче провадження, у рамках якого ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 13 травня 2016 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, на даний час є не виконаним. 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
ОСОБА_1 не надано суду доказів, що за час, який минув з дня постановлення ухвали про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ним здійснені належні дії для виконання судових рішень або що змінились обставини, за існування яких було покладено на нього зазначене обмеження.
Часткове внесення ним коштів на погашення заборгованості під час примусового виконання судового рішення, не є добровільним виконанням ним своїх боргових зобов`язань. 
Надані разом із заявою, зокрема, квитанції про часткову сплату коштів у 2025 році ОСОБА_4 з вказівкою у графі «призначення платежу» - за адмінстягнення, не підтверджують виконання ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань у повному обсязі перед стягувачами у зведеному виконавчому провадженні.
У судовому засіданні апеляційного суду було з`ясовано, що після відрахування податків і зборів ОСОБА_1 отримує заробітну плату близько 25-27 тисяч гривень на місяць. Тобто близько 5000 гривень (20%) він міг би сплачувати на погашення заборгованості. Водночас, як свідчать надані ним квитанції, а також враховуючи його пояснення у судовому засіданні, періодично ним сплачується лише сума у 2000 гривень, що загалом підтверджує його ухилення від своїх боргових зобов`язань. 
Також заявником не було надано доказів на підтвердження існування виключних обставин, за яких доцільним та необхідним є скасування тимчасових заходів обмеження у праві виїзду за кордон. Загальні посилання заявника про можливість влаштування його на роботу водієм міжнародних перевезень і у зв`язку з цим можливість отримання ним більшого розміру грошових коштів, що надало б йому змогу сплатити заборгованість, є припущеннями. Заявник не позбавлений можливості реалізувати своє право на працю в межах території України. 
Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон відповідає практиці Європейського суду з прав людини, а саме рішенням у справах: «Гочев проти Болгарії» («Gochev v.Bulgaria»), «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), «Рінер проти Болгарії».
Колегія суддів зауважує, що скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування. 
Зважаючи на вимоги законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Висновки суду щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Третьяковим Сергієм Миколайовичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 11 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року.

Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: А.О. Замченко 

О.М. Черних