ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 420/34391/23
адміністративне провадження № К/990/37015/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом  ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року, 
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1.  ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає в нерозгляді заяви ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій від 12 липня 2023 року, що надійшла на адресу Міністерства 19 липня 2023 року;
- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій від 12 липня 2023 року протягом тридцяти днів та повідомити про результати її розгляду позивача і його представника. 
2. Позов обґрунтовано тим, що з 25 травня 2022 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а у період з 23 листопада 2022 року по 05 січня 2023 року брав участь у бойових діях та виконував бойові (службові) завдання в районі ведення бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що командир військової частини НОМЕР_1 не вчинив дій, спрямованих на оформлення позивачу статусу учасника бойових дій, ОСОБА_1 12 липня 2023 року самостійно звернувся з відповідною заявою до Міністерства оборони України, в якій клопотав передати заяву з доданими до неї документами до відповідної Комісії, створеної при Міністерстві, та повідомити його про результати розгляду цієї заяви.
Однак станом на дату звернення з позовом до суду відповідну заяву відповідачем не розглянуто та у встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які брали участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації» від 20 серпня 2014 року №413 (далі - постанова КМУ №413) тридцятиденний строк не прийнято рішення щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій або про відмову у його наданні.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 31 січня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено. 
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Міністерство оборони України не наділене повноваженнями щодо розгляду заяви позивача про надання статусу учасника бойових дій та прийняття відповідного рішення, оскільки такі повноваження належать спеціально утвореній комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
6. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема положення статті 19 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР), а також не врахували обов`язок суб`єкта владних повноважень діяти у спосіб, що забезпечує належний розгляд звернення особи та надання їй обґрунтованої відповіді у встановлений законом строк. На думку скаржника, відповідач, отримавши його заяву, був зобов`язаний не лише діяти в межах компетенції, а й забезпечити її належне спрямування за підвідомчістю та повідомити заявника про результати розгляду, чого зроблено не було.
7. Крім того, скаржник посилається на порушення його права на отримання інформації про результати розгляду звернення, гарантованого статтею 34 Конституції України та положеннями Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-XII (далі - Закон №2657-XII), наголошуючи, що відсутність будь-якої відповіді на заяву свідчить про протиправну бездіяльність відповідача незалежно від подальшого надання йому статусу учасника бойових дій. У цьому контексті скаржник зазначає, що суди безпідставно не застосували норми законодавства, які регулюють порядок розгляду звернень громадян, та не надали оцінки факту їх порушення.
8. Водночас скаржник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність порушеного права, оскільки, на його переконання, суди неправильно визначили предмет спору та фактично ототожнили заявлені вимоги із питанням надання статусу учасника бойових дій, тоді як позов стосувався виключно протиправної бездіяльності щодо нерозгляду його заяви та ненадання відповіді за результатами її розгляду. У зв`язку з цим скаржник вважає, що суди не дослідили належним чином обставини справи, не надали оцінки його доводам та дійшли передчасних висновків про відмову в задоволенні позову.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
9. Касаційна скарга надійшла до Суду 30 вересня 2024 року.
10. Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 420/34391/23, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
11. Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2026 року задоволено заяви про самовідвід суддів Радишевської Олесі Ростиславівни, Єресько Людмили Олександрівни, Смоковича Михайла Івановича. Відведено суддів Радишевську Олесю Ростиславівну, Єресько Людмилу Олександрівну, Смоковича Михайла Івановича від участі у розгляді справи №420/34391/23. Матеріали адміністративної справи №420/34391/23 передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду, та визначення складу суду у Верховному Суді.
12. 12 лютого 2026 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Чиркін С.М. та Шарапа В.М.
13. Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 14 травня 2026 року.
14. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Позиція інших учасників справи
15. У відзиві на касаційну скаргу Міністерство оборони України обґрунтовує свою позицію тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, оскільки на момент звернення позивача до суду його заява про надання статусу учасника бойових дій була розглянута у встановленому порядку, а відповідний статус йому вже надано. Відповідач стверджує, що за таких обставин відсутній факт порушення прав позивача, який підлягає судовому захисту, а доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з правильними по суті висновками судів. Крім того, наголошується, що посилання позивача на порушення Закону №393/96-ВР є безпідставними, оскільки спір стосується не порядку розгляду звернення, а результату розгляду питання щодо надання статусу УБД.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
16. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що у період з 25 травня 2022 року по 15 серпня 2023 року солдат ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
17. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №135 від 28 липня 2023 року ОСОБА_1 призначено солдатом резерву 34 запасної роти військової частини НОМЕР_2 .
18. Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 07 березня 2023 року №771 ОСОБА_1 у період з 23 листопада 2022 року по 05 січня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в районі бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 .
19. Вказана довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.
20. 12 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про надання статусу учасника бойових дій, у якій просив передати цю заяву на розгляд відповідної комісії та надати йому вмотивовану відповідь за результатами її розгляду протягом 30 днів.
21. У своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що командир військової частини НОМЕР_1 проявив бездіяльність та не звернувся до Комісії, передбаченої постановою КМУ №413, з документами щодо надання йому статусу учасника бойових дій.
22. Стверджуючи, що Міноборони проявило протиправну бездіяльність, не розглянуло і не надало відповіді на заяву від 12 липня 2023 року, що надійшла на адресу Міністерства 19 липня 2023 року, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
23. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
24. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
25. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
26. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
27. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
28. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є частково обґрунтованими з огляду на таке.
29. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
30. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
31. Спірні правовідносини, які виникли у цій справі, стосуються реалізації позивачем права на звернення до суб`єкта владних повноважень з метою вирішення питання щодо надання йому статусу учасника бойових дій, а також обов`язку такого суб`єкта забезпечити належний розгляд відповідного звернення, у тому числі шляхом його розгляду по суті або передачі за належністю із дотриманням установлених законом процедур та строків.
32. Статтею 40 Конституції України закріплено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
33. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон № 393/96-ВР.
34. Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
35. Згідно з частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
36. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (стаття 3 Закону № 393/96-ВР).
37. Приписами частини першої статті 5 Закону №393/96-ВР закріплено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
38. Частинами першою та третьою статті 15 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
39. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями (частина третя статті 7 Закону № 393/96-ВР).
40. Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
41. Верховний Суд у рішенні від 18 квітня 2024 року у справі № 990/169/22 зауважив, що частиною третьою статті 7 Закону № 393/96-ВР прямо передбачено необхідність пересилання звернення за належністю відповідному органу чи посадовій особі у разі, якщо порушені у зверненні питання не входять до повноважень суб`єкта відповідного уповноваженого органу.
42. Крім того, Суд наголосив, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Разом із тим, якщо питання, порушені в одержаному зверненні, не входять до повноважень відповідного органу, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ним за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
43. Аналогічна позиція висловлена також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 9901/255/20.
44. Враховуючи викладене Суд доходить висновку, що право громадян на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб закріплено статтею 40 Конституції України та деталізовано у Законі № 393/96-ВР. Цей механізм забезпечує можливість участі громадян у державному управлінні, сприяє вдосконаленню діяльності органів влади та захисту законних прав і інтересів. Звернення можуть мати різні форми, зокрема пропозиції, заяви (клопотання) та скарги, які дозволяють громадянам як висловлювати рекомендації, так і вимагати відновлення своїх порушених прав.
45. Суд ураховує, що Україна ратифікувала European Social Charter (revised), (Європейська соціальна хартія (переглянута)). Відповідно до цього Міжнародного договору сторони визнають метою своєї політики досягнення умов, за яких передбачені Хартією права та принципи можуть ефективно здійснюватися. 
46. Крім того, як зазначено у Дайджесті практики Європейського комітету з соціальних прав (редакція 2023 року) (Digest of the case law of the European Committee of Social Rights (2023 edition)), при оцінці відповідності ситуації Хартії Комітет перевіряє не лише те, чи узгоджується національне законодавство з її вимогами, а й те, чи застосовується таке законодавство на практиці належним чином; ситуація є невідповідною Хартії, якщо сумісне законодавство застосовується неправильно або не повністю.
47. З огляду на це Суд виходить з того, що у спірних правовідносинах реалізація права особи на звернення щодо набуття статусу, з яким закон пов`язує доступ до відповідних соціальних гарантій, не може зводитися лише до формального існування процедури. Належне опрацювання такого звернення, дотримання установлених процедур та належне інформування заявника про результати його розгляду є складовими ефективної реалізації відповідного права.
48. Важливим аспектом розгляду звернень є обов`язок державних органів та посадових осіб своєчасно, об`єктивно та відповідно до чинного законодавства перевіряти викладені в них факти, ухвалювати необхідні рішення та забезпечувати їх виконання. Відповідь на заяву чи клопотання обов`язково надає той орган, який отримав звернення та має повноваження вирішувати зазначені у ньому питання. Якщо ж звернення стосується питань, що не належать до компетенції відповідного органу, воно в термін не більше п`яти днів пересилається за належністю, а суб`єкт звернення отримує відповідне повідомлення. 
Зазначений підхід висловлений Верховним Судом у рішенні від 18 березня 2025 року у справі №280/10836/24.
49. Враховуючи, що позивач звертався до Міністерства оборони України із заявою, яка за своїм змістом є клопотанням про реалізацію права на набуття статусу учасника бойових дій, такі правовідносини підпадають як під дію законодавства про звернення громадян, так і під спеціальне правове регулювання, що визначає порядок надання відповідного статусу.
50. Суспільні відносини з приводу набуття громадянином правового статусу учасника бойових дій регламентовані, зокрема, приписами Закону №3551-ХІІ.
51. Згідно зі статтею 5 Закону №3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
52. Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України.
53. На виконання зазначеного положення прийнято Порядок № 413. 
54. Згідно абзацу 4 пункту 1 Порядку № 413 адміністративні акти, процедура прийняття яких визначається цим Порядком, приймаються з дотриманням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17 лютого 2022 року №2073-IX (далі - Закон №2073-IX) з урахуванням особливостей, установлених Законом.
55. Пунктом 11 Порядку № 413 передбачено, що для надання статусу учасника бойових дій заявник подає комісії (міжвідомчій комісії) заяву.
Заява може подаватися:
у паперовій формі за формою згідно з додатком 8:
безпосередньо комісії (міжвідомчій комісії), у тому числі шляхом надсилання засобами поштового зв`язку;
через центр (заявниками з числа осіб, зазначених у пунктах 21 та 25 частини першої статті 6 Закону);
в електронній формі заявниками з числа осіб, зазначених у пункті 19 частини першої статті 6 Закону засобами Порталу Дія (для законних представників або уповноважених осіб зазначених осіб за наявності технічної можливості) або засобами Реєстру.
56. Згідно абзацу першого пункту 1 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання ветеранами війни проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 10 листопада 2022 року № 369, Комісії утворюються у Міністерстві оборони України - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років
57. З огляду на наведені положення, колегія суддів зазначає, що навіть у разі звернення особи не безпосередньо до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яка утворюється при Міністерстві оборони України та є спеціально уповноваженим органом для вирішення питання про надання такого статусу, а до самого Міністерства оборони України, це не звільняє останнє від обов`язку належного реагування на відповідне звернення. Як орган, у системі якого функціонує зазначена комісія, Міністерство оборони України зобов`язане діяти у спосіб, визначений законом, зокрема забезпечити передачу заяви на розгляд уповноваженої комісії та належне інформування заявника про результати її розгляду.
58. У цьому контексті підлягають урахуванню також приписи Закону №2073-IX, який установлює загальні стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень під час здійснення адміністративної процедури. Цей Закон визначає основоположні принципи адміністративного провадження - зокрема, верховенства права, офіційності, пропорційності, обґрунтованості та розумності строків - і покладає на адміністративний орган обов`язок забезпечити всебічний, повний та неупереджений розгляд заяви особи.
59. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 2 Закону №2073-IX, Міноборони є адміністративним органом, а відповідна заява позивача є адміністративною справою, що підлягає вирішенню в порядку адміністративної процедури.
60. При цьому відповідно до принципів адміністративної процедури, визначених статтею 4 Закону № 2073-IX, адміністративний орган зобов`язаний діяти офіційно, своєчасно та ефективно, а також гарантувати особі право на участь в адміністративному провадженні та ефективні засоби правового захисту.
61.  Згідно зі статтею 16 Закону № 2073-IX адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, а стаття 17 цього Закону покладає на нього обов`язок здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються такого провадження.
62. Крім того, за змістом частини п`ятої статті 21 Закону № 2073-IX під час початку адміністративного провадження адміністративний орган перевіряє наявність у нього предметної та територіальної компетенції для прийняття рішення з питання, що розглядається.
63. Отже, у разі надходження заяви до органу, який сам не уповноважений вирішити порушене в ній питання по суті, такий орган не вправі займати пасивну позицію або фактично залишати заяву без належного процедурного реагування. Належна адміністративна процедура вимагає від нього, з урахуванням характеру звернення та своєї ролі в системі відповідного органу публічної адміністрації, перевірити компетенцію, вчинити необхідні процедурні дії для належного руху заяви та забезпечити належне інформування заявника.
Самоусунення від цих дій, у тому числі неприйняття рішення суб`єктом владних повноважень або ненадання відповіді за результатами розгляду звернення, суперечить принципам Закону №2073-IX.
64. Разом з тим, повертаючись до доводів касаційної скарги та оцінюючи їх у взаємозв`язку з наведеними нормами матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає, що правильне вирішення цього спору залежить від встановлення характеру спірних правовідносин та визначення дійсного предмета позову, що, у свою чергу, має першочергове та вирішальне значення для перевірки належності виконання відповідачем покладених на нього обов`язків щодо розгляду поданого позивачем звернення.
65. Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про надання статусу учасника бойових дій, у якій, зокрема, просив передати заяву разом із доданими документами на розгляд відповідної комісії та повідомити його про результати її розгляду. Підставою для звернення до суду стало, за твердженням позивача, невчинення відповідачем дій щодо належного розгляду цього звернення та ненадання відповіді у встановлений строк.
66. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Міністерство оборони України не наділене повноваженнями щодо прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій, оскільки такі повноваження належать відповідній комісії, а також з того, що станом на момент звернення до суду позивачу вже було надано відповідний статус, у зв`язку з чим дійшли висновку про відсутність порушеного права позивача.
67. Однак такий підхід свідчить про зміщення акценту правового аналізу з дійсного предмета спору.
68. Як убачається з позовної заяви та доводів касаційної скарги, позивач не ставив питання про безпосереднє надання Міністерством оборони України статусу учасника бойових дій. Натомість його вимоги були спрямовані на визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду поданої заяви та ненадання відповіді за результатами її розгляду, а також на зобов`язання вчинити дії, пов`язані виключно із забезпеченням її належного розгляду.
69. Отже, предметом спору у цій справі є не питання компетенції Міністерства оборони України щодо прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій, а питання належного виконання відповідачем обов`язку щодо розгляду звернення позивача та дотримання вимог законодавства, що регулює порядок розгляду звернень.
70. Вирішення такого спору передбачає з`ясування, чи вчинив відповідач усі необхідні дії, спрямовані на належний розгляд звернення позивача, у тому числі щодо його передачі за належністю, а також чи було забезпечено інформування позивача про результати розгляду поданої заяви у встановленому законом порядку.
71. Незважаючи на це, суди попередніх інстанцій обмежилися аналізом повноважень Міністерства оборони України щодо прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій та факту подальшого отримання позивачем такого статусу, фактично не надавши належної правової оцінки доводам позивача щодо неналежного розгляду його звернення та ненадання відповіді за результатами такого розгляду. 
72. Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи виключно в межах позовних вимог. Особа, яка звернулася до суду, розпоряджається своїми вимогами на власний розсуд (частина третя статті 9 КАС України). Повноваження адміністративного суду щодо перевірки законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можуть бути реалізовані лише в межах заявлених вимог.
73. Отже, суди попередніх інстанцій були зобов`язані дослідити саме ті вимоги, які були заявлені позивачем, а саме - питання належного розгляду поданої ним заяви про надання статусу учасника бойових дій, у тому числі щодо її передачі на розгляд уповноваженої комісії та надання обґрунтованої відповіді за результатами такого розгляду у встановлений законом строк.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи у касаційному порядку.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, погодившись із висновками суду першої інстанції, не надав належної правової оцінки змісту спірних правовідносин, фактичним підставам звернення позивача до суду та доводам, якими обґрунтовувалася його позиція, зокрема щодо належного виконання відповідачем обов`язків із розгляду поданого позивачем звернення.
Такий підхід судів попередніх інстанцій свідчить про неповне з`ясування обставин справи та передчасність висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову.
74. Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, підтверджених дослідженими доказами, із наданням оцінки всім доводам учасників справи.
75. Оскільки суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином предмет спору та доводи позивача, їх висновки не можуть вважатися такими, що відповідають вимогам цієї норми.
76. З огляду на встановлені порушення норм процесуального права, які полягають у неповному з`ясуванні змісту спірних правовідносин та ненаданні належної оцінки доводам позивача, колегія суддів дійшла висновку про передчасність висновків судів попередніх інстанцій та необхідність направлення справи на новий розгляд.
77. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно правильно визначити предмет спору, з`ясувати зміст спірних правовідносин, надати належну правову оцінку доводам сторін щодо обставин звернення позивача та характеру спірної бездіяльності, а також застосувати до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, зокрема перевірити, чи вчинив відповідач усі передбачені законом дії, спрямовані на належний розгляд поданої заяви, у тому числі щодо її передачі за належністю та забезпечення належного інформування позивача про результати такого розгляду.
78. Колегія суддів наголошує, що в розумінні Закону № 2073-IX особа, яка звернулася із заявою про прийняття адміністративного акта, є учасником адміністративного провадження, а тому має, зокрема, право отримувати роз`яснення щодо порядку здійснення такого провадження, бути поінформованою про процедурні дії та процедурні рішення, а також про результат вирішення справи.
79. Відповідно до статті 17 та пунктів 1, 3, 8, 9, 11 частини першої статті 28 Закону № 2073-IX належний розгляд заяви, належне інформування особи про хід і результат адміністративного провадження, а також можливість оскаржити бездіяльність адміністративного органу становлять самостійні гарантії прав особи у відносинах з публічною адміністрацією.
80. Тому сам по собі факт подальшого надання позивачеві статусу учасника бойових дій не усуває необхідності надати судову оцінку доводам про неналежний розгляд його заяви та неналежне інформування про результати її розгляду, якщо саме така бездіяльність є предметом заявленого позову.
81. Відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами норм матеріального права в межах доводів касаційної скарги. Водночас у цій справі суди попередніх інстанцій, неправильно визначивши предмет спору, фактично не застосували належним чином норми матеріального права до спірних правовідносин. За таких обставин надання Верховним Судом остаточної оцінки правильності їх тлумачення є передчасним.
82. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин, ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна вважати законними та обґрунтованими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
83. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
84. Отже, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, яке полягало у неправильному визначенні предмета спору та нез`ясуванні змісту спірних правовідносин, унаслідок чого не було досліджено доводи позивача щодо неналежного розгляду поданого ним звернення та невиконання відповідачем обов`язків із його розгляду, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.
85. Під час нового розгляду справи суд повинен взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Керуючись статтями 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у справі № 420/34391/23 скасувати. 
Справу №420/34391/23 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа