Справа № 159/2280/26
Провадження № 2/159/1844/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
22 червня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі
головуючого судді -      Смалюха Р.Я., 
за участю
секретаря судового засідання –    Клевецької О.М.,
позитвач -       не з`явився,
відповідач -       не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс», від імені якого діє представник Усенко Михайло Ігорович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс» (далі – позивач або кредитор) від імені якої діє представник Усенко Михайло Ігорович (далі — представник позивача) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач або позичальник або боржник або ОСОБА_1 ,) в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 44971343 від 10.09.2024 (далі – кредитний договір) в розмірі 20300,00 гривень.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.09.2024 між ним та відповідачем було укладено електронний договір № 44971343 про відкриття кредитної лінії, за умовами якого відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності було надано фінансовий кредит у безготівковій формі у національній валюті. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 4000,00 грн зі сплатою процентів за користування коштами. Банк виконав взяті на себе зобов`язання та перерахував грошові кошти на банківську карту відповідача. 
Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на день зверненя до суду виникла заборгованість. Заборгованість ОСОБА_1 , становить 20300,00 грн з яких 4000,00 грн тіла кредиту, 14300,00 грн заборгованості за процентами та 2000,00 грн боргу за штрафними санкціями.
Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.
Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою від 22.04.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд (формування та зберігання) справи вирішив здійснювати у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання у справі призначив на 18.06.2026.
До суду повернулося поштове відправлення R067157295702, яким відповідач повісткою повідомлявся про розгляд справи 18.06.2026, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (остання відома адреса місця прожитвання). Крім того відповідач викликався у судове засідання шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України в мережі Інтернет.
Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду.
18.06.2026 у судове засідання сторони не прибули хоча були належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення.
У позовній заяві представник позивача просив слухати справу за його відсутності. 
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі  неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.
У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.
Зважаючи на зазначені обставини, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на основі наявних у справі доказів. Це зумовлено тим, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився без пояснення причин та не подав відзиву, позивач просить задовольнити позов, заперечень проти прийняття заочного рішення не висловлював.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, яка може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершується розгляд справи у яке не з`явились всі учасники такої справи (постанова КЦС ВС від 30.09.2022 у справі №761/38266/14).

Вивчивши матеріали справи суд встановив такі обставини.
10.09.2024 між кредитором та позичальником укладено Договір про споживчий кредит № 44971343, за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 4000,00 грн (п. 1.1, 1.2). 
Строк кредитування становить 360 днів (п. 1.3), дата остаточного повернення кредиту визначена як 05.09.2025 (п. 1.4). 
Пільгова процентна ставка за користування кредитом становить 0,95 % в день та застосовується протягом пільгового періоду, який обирає позичальник (не більше 30 календарних днів) (п. 1.5.1, 1.7, 2.2.3). 
Стандартна (базова) процентна ставка становить 1,00 % в день (365 % річних), застосовується з наступного дня після закінчення пільгового періоду і діє до закінчення строку кредитування (п. 1.6, 1.8, 2.2.3). 
За порушення строків перерахування коштів на рахунок позичальника передбачена сплата кредитором пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (п. 4.2). У разі прострочення строку повернення кредиту на 1 календарний день позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту (п. 4.6), а у разі прострочення на 10 календарних днів – у розмірі 40 % від суми кредиту (п. 4.6.1). 
Умовами договору прямо передбачено право кредитора відступати свої права вимоги за договором третім особам без згоди позичальника (п. 3.2.4), з обов`язком повідомити його про це протягом 10 робочих днів з дати відступлення (п. 3.2.5). 
У реквізитах кредитного договору зазначені паспортні дані, РНОКПП, адреса реєстрації, номер мобільного телефону, електронна пошта позичальника, а також номер банківської картки НОМЕР_1 . Договір підписаний з боку позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором "933z7k7o", а з боку кредитора засвідчений електронним підписом із позначкою часу.

Невід`ємними додатками до кредитного договору є Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту. У Паспорті споживчого кредиту від 10.09.2024 зафіксовані істотні умови кредитування, зокрема орієнтовна загальна вартість кредиту в розмірі 18340,00 грн та реальна річна процентна ставка 1900,00 %. У Графіку платежів передбачено 12 платежів до 05.09.2025 на загальну суму процентів 14340,00 грн та тіла кредиту 4000,00 грн. Додатки підписані позичальником електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) "933z7k7o".

У розрахунку заборгованості станом на 04.09.2025 кредитор зазначив, що 10.09.2024 позичальнику видано кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн. За період з 10.09.2024 по 04.09.2025 позичальнику загалом було нараховано процентів на суму 14300,00 грн. Згідно з розрахунком, у період з 10.09.2024 по 09.10.2024 проценти нараховувались за пільговою ставкою 0,95 % на день (по 38,00 грн щоденно), а у період з 10.10.2024 по 04.09.2025 – за стандартною ставкою 1,00 % на день (по 40,00 грн щоденно). Нарахування процентів припинилося 04.09.2025 (остання дата нарахування у таблиці). 
Також позичальнику було нараховано штрафи за прострочення: 400,00 грн – 12.10.2024 та 1600,00 грн – 21.10.2024 (всього 2000,00 грн). Комісії позичальнику не нараховувались. З розрахунку видно, що позичальник не здійснював жодних платежів за кредитним договором (сума погашень становить 0,00 грн). 
Заборгованість станом на 04.09.2025 складає 20300,00 грн, з яких: 4000,00 грн – тіло кредиту, 14300,00 грн – залишок непогашених процентів, 2000,00 грн – штрафи.

Довідкою про ідентифікацію від 09.03.2026 підтверджується, що позичальник був ідентифікований, а підписання договору 10.09.2024 здійснювалось за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "933z7k7o".

Довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (сервіс easy pay) від 16.02.2026 підтверджується успішне перерахування 10.09.2024 на картку НОМЕР_2 грошових коштів у розмірі 4000,00 грн, призначення платежу – видача кредитних коштів.

У матеріалах міститься Претензія (досудова вимога) від 02.03.2026, направлена кредитором на адресу позичальника, яка містить попередження про невиконання зобов`язань та вимогу негайно погасити наявну заборгованість у розмірі 20300,00 грн за наданими банківськими реквізитами.

Відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кредитор здійснює надання інших фінансових послуг (основний вид діяльності)

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України"Про електронні документи та електронний документообіг"та"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір № 44971343 від 10.09.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «933Z7K7O», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (сервіс easy pay) від 16.02.2026 підтверджується успішне перерахування 10.09.2024 на картку НОМЕР_2 грошових коштів у розмірі 4000,00 грн, призначення платежу – видача кредитних коштів.
Доказів того, що банківська карта із зазначеним номером не належить відповідачу, що кошти не надходили на цю банківську карту, відповідач суду не надав, а тому суд дійшов висновку, що відповідач 10.09.2024 отримав кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн.
Строк кредитування становить 360 днів (п. 1.3), дата остаточного повернення кредиту визначена як 05.09.2025 (п. 1.4).
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повернув одержану суму кредиту.
Контррозрахунку заборгованості за тілом кредиту відповідач не надав.
Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 4000,00 грн є підставною.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Пільгова процентна ставка за користування кредитом становить 0,95 % в день та застосовується протягом пільгового періоду, який обирає позичальник (не більше 30 календарних днів) (п. 1.5.1, 1.7, 2.2.3). 
Стандартна (базова) процентна ставка становить 1,00 % в день (365 % річних), застосовується з наступного дня після закінчення пільгового періоду і діє до закінчення строку кредитування (п. 1.6, 1.8, 2.2.3). 
Отже, зазначені умови кредитного договору відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у якій зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Доказів того, що відповідач сплачував проценти за кредитним договором, у матеріалах справи немає.
Контррозрахунку заборгованості за процентами відповідач не надав.
На підставі викладеного, перевіривши розрахунки позивача керуючись принципом диспозитивності, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача процентів в розмірі 14300,00 грн є правомірною.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
У ст. 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як суд встановив вище, відповідач своєчасно умови кредитного договору не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування кредитними коштами не сплатив. 
За порушення строків перерахування коштів на рахунок позичальника передбачена сплата кредитором пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (п. 4.2). У разі прострочення строку повернення кредиту на 1 календарний день позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту (п. 4.6), а у разі прострочення на 10 календарних днів – у розмірі 40 % від суми кредиту (п. 4.6.1). 
Позичальнику було нараховано штрафи за прострочення: 400,00 грн – 12.10.2024 та 1600,00 грн – 21.10.2024 (всього 2000,00 грн). 
Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025.
Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.
Відтак, за період дії кредитного договору до позичальника не могли бути застосовані штрафні санкції та положення ст. 625 ЦК України.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
На підставі викладеного, вимоги позивача про стягнення неустойки в розмірі 2000,00 грн є безпідставними.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів та тіла кредиту, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача 18320,00 грн з яких: 4000,00 грн суми виданого кредиту та 14300,00 грн суми нарахованих процентів; у стягненні 2000,00 грн неустойки необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд частково задовольнив позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі пропорційно до суми задоволених вимог 2400,15 грн (90,15% від 2662,40 грн).

Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав Договір про надання правової допомоги №0207 від 02.07.2025, укладений з АО «АПОЛОГЕТ», Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, Ордер, Виписку АО «АПОЛОГЕТ», Акт №1199 наданих послуг від 09.03.2026 на суму 8000,00 грн та Детальний опис наданих послуг, що підтверджують обсяг роботи адвокатів (загальний витрачений час склав 6 годин 30 хвилин) у зв`язку зі стягненням заборгованості за цим кредитним договором.
На переконання суду розмір понесених позивачем судових витрат є співмірним складності справи та суми позову, відповідач не довів суду протилежного.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
На переконання суду, надані позивачу послуги були необхідними та пов`язані з розглядом спору, не є надмірними, відповідають складності справи та виконаній роботі.
Отже, суд дійшов висновку, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 8000,00 грн, які підлягають розподілу.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує положення частини другої статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, оскільки суд вирішив стягнути з відповідача 18300,00 грн заборгованості за кредитним договором, що становить 90,15% від суми позову – 20300,00 грн, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 90,15% понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що складає 7212,00 грн (90,15% від 8000,00 грн).
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 2 ст. 141 ЦПК України та правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс» заборгованість кредитним договором № 44971343 від 10.09.2024 у розмірі 18320,00 грн з яких:
- 4000,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту;
- 14300,00 грн простроченої заборгованості за процентами.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс» неустойки в розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс» судовий збір у сумі 2400,15 грн та 7212,00 грн витрат на правничу допомогу.

Копію рішення направити сторонам у справі.
Заочне рішення може бути переглянуте Ковельським міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. 
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:
Позивач – Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс» (01133, м. Київ, бульвар Лесі України, буд. 26, офіс 407; ЄДРПОУ 38548598);
Відповідач – ОСОБА_1 (остання відома адреса проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ).
Повне судове рішення складене 22.06.2026.

Головуючий        Р.Я. Смалюх