МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Д. Ростовського, 35, смт Макарів, Київська область, 08001, тел/факс (04578)5-13-39, e-mail inbox@mk.ko.court.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2026 р. Справа №370/2204/22 
Провадження № 2/370/134/24

Макарівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Косенко А.В., 
із секретарем судового засідання Зозулею Я.А.,
за участю:
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки Возного М.В.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідачів ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду в селищі Макарів Київської області справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ; третя особа: Боярська міська рада Київської області про встановлення сервітуту,
в с т а н о в и в :
У грудні 2022 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Макарівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 (далі – ОСОБА_4 , відповідачка), ОСОБА_5 (далі – ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 (далі – ОСОБА_6 ); треті особи: ОСОБА_7 (далі – ОСОБА_7 ), Боярська міська рада Київської області про встановлення сервітуту, в якому, із урахуванням заяви про зміну предмету позову від 26 серпня 2025 року, просила:
– встановити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , безоплатний та безстроковий сервітут щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: 3222786101:01:030:0033, 3222786101:01:030:0036, 3222786101:01:030:0039, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать відповідачам на праві приватної власності;
– визначити умови сервітуту, відповідно до яких ОСОБА_1 має право проходу, проїзду до свого будинку та земельної ділянки по належним земельним ділянкам, які належать на праві власності відповідачам;
– зобов`язати ОСОБА_4 для виконання умов сервітуту демонтувати на земельній ділянці з кадастровим номером: 3222786101:01:030:0036, що перебуває у її приватній власності перепони, а саме: шлагбаум та металеву огорожу, які знаходяться на проїжджій частині до будинку позивачки.
В обґрунтування позовних вимог позивачка, із врахуванням уточненої позовної заяви від 07.06.2023 року, вказала, що їй на праві власності належить 1/2 частина будинку по АДРЕСА_2 , яке знаходиться на земельній ділянці площею 0,0945 га з кадастровим номером 3222786101:01:030:0025, що належить позивачці на праві приватної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КВ №091705, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2022 року із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлових будівель і господарських споруд.
Власниками сусідніх земельних ділянок є відповідачка ОСОБА_4 , якій належить земельна ділянка площею 0,185 га з кадастровим номером: 3222786101:01:030:0036, та земельна ділянка площею 0,003 га з кадастровим номером: 3222786101:01:030:0033, а також відповідач ОСОБА_5 , якому належать на праві власності земельна ділянка площею 0,0216 га з кадастровим номером: 3222786101:01:030:0035, та земельна ділянка площею 0,1337 га з кадастровим номером: 3222786101:01:030:0011.
Позивачка стверджує, що її будинок та земельна ділянка площею 0,0945 га з кадастровим номером: 3222786101:01:030:0025 знаходиться за земельними ділянками відповідачів. Вхід до її будинку, відповідачів та третьої особи загальний. Прохід (проїзд) до будинку був через сусідні земельні ділянки, тобто необхідно проїжджати (проходити) через земельні ділянки відповідачів.
На даний час прохід (проїзд) до будинку позивачки перекритий шлагбаумом та металевою огорожею відповідачів, а відтак позивачка позбавлена права вільного доступу до свого будинку.
Позивачка запевняє, що неодноразово зверталася до відповідачів надати їй доступ до будинку шляхом (проходу) проїзду через земельні ділянки, які належать на праві власності відповідачам, але їй було відмовлено. Мотивуючи свою відповідь відповідачі зазначали, що це їхня власність, навіть не звертаючи уваги на той факт, що рішенням Виконкому Макарівської Ради №170 від 25.09.1990 року, було відведено в безстрокове користування через земельні ділянки відповідачів проїзд шириною 3,5 м., так як іншого заїзду до будинку позивачки немає.
На прохання укладення договору про встановлення особистого, безстрокового земельного сервітуту відносно частини земельних ділянок на право постійного (проходу) проїзду до свого будинку, відповіді від відповідачів нею не отримано, що змусило її звернутися до суду із даним позовом, так як порушуються її права.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12.01.2023 року (т.1, а.с.46) позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29.03.2023 року, яке неодноразово відкладалось. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України. Встановлено також строк для подання письмових пояснень третьою особою.
26.05.2023 року у строк та у порядку, встановленому судом, від адвоката Богданчук О.В., яка діє в інтересах відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи (т.1, а.с.103-105). У відзиві відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, які вважають необґрунтованими з огляду на наступне. Земельна ділянка площею 0,185 га з кадастровим номером: 3222786101:01:030:0036, та земельна ділянка площею 0,003 га з кадастровим номером: 3222786101:01:030:0033, належні на праві приватної власності ОСОБА_4 , не є суміжними ділянками із земельною ділянкою позивачки. Тому, шлагбаум та металева огорожа, які встановлені на земельній ділянці ОСОБА_4 площею 0,185 га з кадастровим номером: 3222786101:01:030:0036, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 з кадастровим номером: 3222786101:01:030:0035, жодним чином не перешкоджає проходу (заїзду) до будинку позивачки. Також представник зазначала, що відповідачка ОСОБА_6 відповідно до договору дарування земельної ділянки від 01.10.2005 року подарувала ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,134 га, якій було присвоєно кадастровий номер: 3222786101:01:030:0011. Тому відповідачка ОСОБА_6 є неналежним відповідачем у цій справі. Також, вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою позивачки, при цьому ОСОБА_5 із 2005 року не вчинялось жодних перепон для проходу ОСОБА_1 до будинку. ОСОБА_5 вважає, що проїзд транспортним засобом до будинку можливість зробити є, проте не має бажання у позивачки цим займатися. З огляду на те, що позивачка не надала до суду жодних доказів, що проїзд до житлового будинку який є у спільній частковій власності, розташований на двох окремих земельних ділянках належних на праві приватної власності співвласникам даного житлового будинку, неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідачів способом, тому відповідачі просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
13.06.2023 року, у строк та у порядку, встановленому судом, від представника позивачки, адвоката Возного М.В., надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи (т.1, а.с.120-121). У відповіді на відзив представник позивачки заперечував проти доводів відповідачів, викладених у відзиві. Зазначав про те, що іншого проходу до домоволодіння та земельної ділянки позивачки не існує, що підтверджується планом архітектурно-планового бюро Макарівської міської ради від 02.10.1990 року, де чітко зазначено, що заїзд до будинку володінь позивачки, відповідачів та третьої особи загальний. Щодо тверджень відповідачів відносно перекриття шлагбаумом та металевою огорожею проходу (проїзду) до будинку позивачки, то ОСОБА_1 доведено доданими до матеріалів справи доказами, наявність у неї перешкод для вільного доступу до свого будинку.
10.07.2023 року судом, із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 07.06.2023 року до розгляду та виключено з кола відповідачів у справі ОСОБА_6 , оголошено перерву у підготовчому засіданні до 18.07.2023 року (т.1, а.с.167-168).
Ухвалою суду від 18.07.2023 року (т.1, а.с.175) відмовлено у задоволенні заяви адвоката Возного М.В., поданої в інтересах позивачки ОСОБА_1 , про забезпечення позову у вказаній справі.
Ухвалою суду від 18.07.2023 року (т.1, а.с.177) призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України», а також зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.
Ухвалою суду від 22.12.2023 року (т.1, а.с.232) провадження у справі відновлено у зв`язку із надходженням висновку експерта Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України» №1057/11/2023 від 23.11.2023 року та призначено підготовче засідання на 21.02.2024 року, яке було відкладене, а вчергове на 05.06.2024 року.
Ухвалою суду від 05.06.2024 року (т.2, а.с.62) приєднано до матеріалів справи додаткові письмові пояснення ОСОБА_1 , а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 24.07.2024 року, яке в подальшому було відкладене, а востаннє на 28.03.2025 року.
Суд ухвалою від 28.03.2025 року (т.2, а.с.98-99), за клопотанням представника позивача, адвоката Возного М.В., повернувся до стадії підготовчого провадження у вказаній справі та призначив підготовче засідання на 19.05.2025 року.
Ухвалою суду від 19.05.2025 року (т.2, а.с.118-119) залучено до участі у справі ОСОБА_2 як співвідповідача, встановлено останньому 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України.
Також, ухвалою суду від 19.05.2025 року (т.2, а.с.121-124), яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.11.2025 року, відмовлено у задоволенні заяви адвоката Возного М.В., поданої в інтересах позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у вказаній справі.
Ухвалою суду від 19.11.2025 року (т.2, а.с.194-195) виключено ОСОБА_7 з числа третіх осіб у справі та прийнято до провадження заяву представника позивачки, адвоката Возного М.В. про зміну предмета позову. Також встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України та 5-тиденний строк для подання письмових пояснень третьою особою.
Ухвалою суду від 19.11.2025 року (т.2, а.с.199-202) відмовлено у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у вказаній справі.
Разом з тим, суд ухвалою від 19.11.2025 року (т.2, а.с.197) закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 26.01.2026 року, яке в подальшому було відкладене на 19.02.2026 року.
В судовому засіданні 19.02.2026 року позивачка та її представник, адвокат Возний М.В., змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Також представник позивачки зазначив, що ОСОБА_1 на протязі 20 років користувалася проїздом, що був затверджений виконкомом Макарівської сільської ради, однак, згодом відповідачі у справі почали останній створювати перешкоди для вільного проїзду автомобілем до свого будинку, зокрема, було встановлено шлагбаум та огорожу. При цьому представник стверджує, що відповідачами надавалися сервітути власникам інших земельних ділянок, неодноразові намагання позивачки мирно врегулювати спір, були безрезультатними. На думку сторони позивачки, запропонований експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України» варіант встановлення сервітуту №3 згідно Висновку №1057/11/2023 від 23.11.2023 року, повністю відповідає рекомендаціям архітектурного бюро Макарівського району від 1990 року, наданих у дозволі на будівництво будинку 5а, та забезпечує можливість подальшого обслуговування капітального, повноцінного з усіма комунально-побутовими структурами будинку, а також виключає необхідність проведення будь-яких додаткових робіт щодо проїзду до будинку і є ідеальним для всіх власників земельних ділянок. 
В подальшому судовий розгляд було відкладено на 13.04.2026 року.
В судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Мицканюк І.П. (який є також представником відповідачки ОСОБА_4 ), позовні вимоги визнали частково з огляду на те, що відповідач не заперечує проти проходу та проїзду велосипедом по його земельній ділянці, проте проїзд автомобілем буде ущільнювати його права, оскільки нещодавно купив земельну ділянку у ОСОБА_5 для будівництва нового будинку, і встановлена дорога буде перешкоджати йому користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд.
Боярська міська рада Київської області згідно поданого до суду листа, просила справу розглядати за відсутності представника третьої особи, а спір вирішити відповідно до вимог чинного законодавства (т.1, а.с.63-64).
Відповідач ОСОБА_5 , який належним чином повідомлений про день та час слухання справи (т.2, а.с.203, 216, 217-218, 227, 236), в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.
Позивачці ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0945 га з кадастровим номером 3222786101:01:030:0025, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №316716001 від 03.12.2022 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3201329862022 від 24.11.2022 року (т.1, а.с.9-12).
З договору дарування від 13.08.1993 року, посвідченого Новосілківською сільською Радою та зареєстрованого в реєстрі за №18, вбачається, що ОСОБА_1 приняла в дар від ОСОБА_8 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 0,09 га (т.1, а.с.13-14).
Відповідачці ОСОБА_4 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,185 га з кадастровим номером 3222786101:01:030:0036, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_2 (земельна ділянка 5), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №317956486 від 16.12.2022 року (т.1, а.с.23).
Також відповідачці ОСОБА_4 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,003 га з кадастровим номером 3222786101:01:030:0033, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_2 (земельна ділянка 5), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №317956585 від 16.12.2022 року (т.1, а.с.24). Із вказаної довідки вбачається, що відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі договору про встановлення сервітуту №410 від 24.03.2018 року, укладеного строком на 10 років, користуються сервітутом для проходу та проїзду на зазначеній земельній ділянці.
Земельні ділянки площею 0,0216 га з кадастровим номером 3222786101:01:030:0035 та площею 0,1337 га з кадастровим номером 3222786101:01:030:0011, цільове призначення яких для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих по АДРЕСА_2 (земельна ділянка 5) належали на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_5 (т.1, а.с.25, 156). Однак, останній 11.05.2023 року продав зазначені земельні ділянки громадянці ОСОБА_9 . Також нею було придбано земельну ділянку площею 0,0044 га з кадастровим номером 3222786101:01:030:0034, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_7 (т.1, а.с.27). В подальшому ОСОБА_9 об`єднала земельні ділянки з кадастровими номерами: 3222786101:01:030:0011, 3222786101:01:030:0034, 3222786101:01:030:0035 в одну, присвоївши земельній ділянці новий кадастровий номер: 3222786101:01:030:0039, яку 12.10.2024 року перепродала відповідачу  ОСОБА_2 (т.2, а.с.173-175).
У листопаді 2022 року позивачка ОСОБА_1 зверталася до Боярської міської ради Київської області про порушення вимог діловодства та здійснення повторного виїзду на земельну ділянку, проте нею було отримано відповідь від 28.11.2022 року №02-5Т3/49-825.2, 02-5Т3/49-847.2 про відсутність порушень з боку спеціаліста виконавчого комітету Боярської міської ради з роз`ясненням права в судовому порядку вирішити земельний спір з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян (т.1, а.с.22).
Також, в ході розгляду справи позивачка для належного та ефективного захисту своїх прав, додатково направляла на адресу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 листи-пропозиції про укладення договору про встановлення земельного сервітуту від 15.07.2025 року, на підтвердження чого надала копії вказаних листів, описів поштових вкладень разом із накладними та фіскальними чеками, а також трекінг перевірки статусу поштового відправлення із сайту Укрпошти. 
Як зазначила позивачка, та що не заперечили і не спростували відповідачі, такі пропозиції були залишені без уваги.
З дослідницької частини Висновку експерта Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України» ОСОБА_10 за результатами проведення земельно-технічної експертизи №1057/11/2023 від 23.11.2023 року, вбачається, що експертом проведено візуально-інструментальне обстеження земельних ділянок та надано короткий опис об`єктів дослідження, а саме:
– земельна ділянка з кадастровим номером 3222786101:01:030:0036 площею 0,1850 га, що розташована за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Новосілки, частково огороджена, має забудову, частина території вільна від забудови, також на території наявні багаторічні насадження;
– земельна ділянка з кадастровим номером 3222786101:01:030:0025 площею 0,0945 га, частково огороджена, має забудову, частина території вільна від забудови, також на території наявні багаторічні насадження;
– земельна ділянка з кадастровим номером 3222786101:01:030:0011 площею 0,1337 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не огороджена, має забудову, частина території вільна від забудови, також на території наявні багаторічні насадження;
– земельна ділянка з кадастровим номером 3222786101:01:030:0035 площею 0,0216 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не огороджена, має забудову, частина території вільна від забудови, також на території наявні багаторічні насадження;
– земельна ділянка з кадастровим номером 3222786101:01:030:0033 площею 0,0030 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , частково огороджена та вільна від забудови (т.1, а.с.185-229).
У першому пункті висновків експерта за результатами проведення вказаної експертизи зазначається, що встановлення земельного сервітуту на земельних ділянках з кадастровими номерами: 3222786101:01:030:0036 площею 0,1850 га, 3222786101:01:030:0033 площею 0,0030 га, 3222786101:01:030:0035 площею 0,0216 га, 3222786101:01:030:0011 площею 0,1337 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення можливості проходу і проїзду до земельної ділянки з кадастровим номером 3222786101:01:030:0025 площею 0,0945 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається технічно можливим.
Тому, експертом на розгляд пропонуються чотири можливі варіанти встановлення земельного сервітуту на вказаних земельних ділянках до земельної ділянки з кадастровим номером 3222786101:01:030:0025 площею 0,0945 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . При розробленні варіантів встановлення земельних сервітутів враховано: розташування земельних ділянок з кадастровими номерами: 3222786101:01:030:0036, 3222786101:01:030:0033, 3222786101:01:030:0035, 3222786101:01:030:0011; розташування земель загального користування ( АДРЕСА_2 ); вимоги нормативних документів чинних на дату дослідження; результати проведеного візуально-інструментального обстеження.
Відтак, суд зауважує, що в судовому засіданні сторонами при дослідженні можливих варіантів встановлення земельного сервітуту, за умови його встановлення, узгоджений найоптимальніший та найконструктивніший варіант – №3. Так, варіантом №3 пропонується встановлення земельного сервітуту на земельних ділянках з кадастровими номерами: 3222786101:01:030:0036, 3222786101:01:030:0033, 3222786101:01:030:0035, 3222786101:01:030:0011, для забезпечення можливості проїзду та проходу із АДРЕСА_2 до земельної ділянки з кадастровим номером 3222786101:01:030:0025, за точками та промірами довжин, а саме:
– 3222786101:01:030:0033 площею 0,0030 га, а саме на частину ділянки площею 27,5 кв.м (0,00275), що на схемі позначена під №1 (зображена червоним кольором), яка проходить по точках: 13-14-15-23-13 зі сторонами: 9,47м-4,0м-7,44м-2,84м;
– 3222786101:01:030:0036 площею 0,1850 га, а саме на частину ділянки площею 58,7 кв.м (0,00587), що на схемі позначена під №2 (зображена жовтим кольором), яка проходить по точках: 8-9-10-11-12-13-23-15-16-17-18-19-20-21-8 зі сторонами: 1,95м-1,72м-2,77м-3,35м-0,46м-2,84м-7,44м-0,32м-8,53м-6,7м-2,77м-3,44м-2,19м-4,0м;
– 3222786101:01:030:0035 площею 0,0216 га, а саме на частину ділянки площею 27,5 кв.м (0,00275), що на схемі позначена під №3 (зображена сірим кольором), яка проходить по точках: 7-8-21-22-7 зі сторонами: 6,98м-4,0м-6,79м-4,0м;
– 3222786101:01:030:0011 площею 0,1337 га, а саме на частину ділянки площею 91,6 кв.м (0,00916), що на схемі позначена під №4 (зображена блакитним кольором), яка проходить по точках: 1-2-3-4-5-6-7-22-1 зі сторонами: 2,76м-16,66м-4,2м-17,93м-1,38м-3,55м-4,0м-3,52м (рисунки №№16-17 Висновку експерта №1057/11/2023 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 23.11.2023 року). Разом з тим, експертом долучено фототаблиці, на яких, зокрема, зображено схему та фрагмент із схеми встановлення земельного сервітуту на земельних ділянках з кадастровими номерами: 3222786101:01:030:0036, 3222786101:01:030:0033, 3222786101:01:030:0035, 3222786101:01:030:0011, для забезпечення можливості проїзду та проходу із АДРЕСА_2 до земельної ділянки з кадастровим номером 3222786101:01:030:0025) (т.1, а.с.223-224).
Вирішуючи вимоги за даним позовом суд керується також наступним.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Подібні положення містяться й у статті 321 ЦК України.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.
Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту – це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 395 ЦК України, одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).
Стаття 99 ЗК України визначає перелік, який не є вичерпним, земельних сервітутів, встановлення яких можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок.
Статтею 100 ЗК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.
Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Положеннями статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.
Статтею 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності – від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.
Результат аналізу наведених норм цивільного і земельного законодавства України дає підстави для висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.
Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що: правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися тільки між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті 402, частини другої статті 404 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі №642/3165/17 (провадження №61-14776св18)); метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №351/1146/16-ц (провадження №61-16854св18)).
Отже, позивачка ОСОБА_1 скористалася таким правом, вимагаючи від власників сусідніх земельних ділянок  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2  надання земельного сервітуту, проте, не досягнувши домовленості про його встановлення і умови, звернулася до суду за захистом свого порушеного права із вказаними позовними вимогами. 
Однак, в ході розгляду справи суду стало відомо про те, що відповідач ОСОБА_5 здійснив продаж земельних ділянок, належних йому на праві приватної власності, останнім власником яких став відповідач ОСОБА_2 .
При цьому, слід зауважити, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
На виконання вимог цивільного законодавства, суд ухвалою від 19.05.2025 року, за клопотанням представника позивачки залучив до участі у справі в якості співвідповідача – ОСОБА_2 , при цьому клопотань щодо заміни чи виключення неналежного відповідача ОСОБА_5 від позивачки до суду не надходило.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі №300/808/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі №363/2300/20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі №753/8710/21).
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19).
При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах №570/3439/16-ц і №372/51/16-ц).
Отже, коло осіб – учасників справи позивачка визначила з порушенням норм процесуального права. А тому, пред`явлення позову до  ОСОБА_5 , який не є власником жодної із земельних ділянок, щодо яких позивачка просить встановити земельний сервітут, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в частині пред`явлення вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_5 .
Разом з тим, судом встановлено, що сторонами в добровільному порядку не досягнуто домовленості щодо встановлення сервітуту.
Таким чином, під час розгляду справи, на переконання суду, здобуто достатньо належних та допустимих доказів того, що не існує іншого способу влаштувати прохід та проїзд до житлового будинку та земельної ділянки позивачки, окрім як по земельним ділянкам відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_2 шляхом встановлення сервітуту. У той же час, відповідачами не доведено, що такий сервітут буде обтяжливим для них способом щодо задоволення потреб позивачки. Беручи до уваги висновок експерта ОСОБА_10 , розміщення проїзду не порушуватиме будівельних норм і правил.
Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У практиці Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) (зокрема, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Досліджуючи дотримання принципу пропорційності втручання в право відповідачів мирного володіння майном та непорушності права власності суд вважає, що дане втручання у вигляді встановлення земельного сервітуту є необхідним в демократичному суспільстві, без його встановлення позивачка не може в повному обсязі користуватися власною земельною ділянкою; це втручання відповідає вимогам законодавства, тобто не є свавільним. Передбачене положенням ст. 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України; встановлення на користь позивачки земельного сервітуту (права проходу та проїзду) відповідає критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, та дотримання справедливого балансу між інтересами позивачки та відповідачів, який не позбавляється права володіння цією земельною ділянкою. Також суд звертає увагу, що обраний позивачкою варіант №3 встановлення сервітуту згідно висновку земельно-технічної експертизи є цілком прийнятним, оскільки він є найменш обтяжливим, що потребує мінімальних зусиль для усунення перешкод проходу та проїзду по зазначеним земельним ділянкам.
Поряд з тим, відповідачами, як власниками земельних ділянок, від яких позивачка вимагає надання сервітуту, не ставилось питання щодо плати за його встановлення, як це передбачено ч. 4 ст. 101 ЗК України.
Також, що стосується встановлення земельного сервітуту безстроково, то судом береться до уваги, що сторонами в добровільному порядку не досягнуто домовленості щодо встановлення сервітуту, хоча ефективне використання позивачкою її житлового будинку та земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом земельних ділянок відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , а також те, що потреби позивачки у забезпеченні проходу (проїзду) до власного майна не можуть бути задоволені у інший спосіб. Однак, суд враховує, що між відповідачами діє договір про встановлення сервітуту №410 від 24.03.2018 року, укладеного строком на 10 років, а також те, що відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні було повідомлено про початок процедури отримання дозвільної документації на будівництво, і як наслідок, в подальшому встановлений сервітут буде перешкоджати йому у розміщенні забудов на власній земельній ділянці. 
Дослідивши матеріали справи, висновок експерта та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
З огляду на зазначене, оскільки підстав для звільнення відповідачів від стягнення судового збору судом не встановлено, з відповідачів  ОСОБА_4 і ОСОБА_2  на користь позивачки слід стягнути 4050,80 гривень сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 265, 354-355 ЦПК України суд, -
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ; третя особа: Боярська міська рада Київської області про встановлення сервітуту – задовольнити частково.
Встановити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , безоплатний сервітут щодо земельних ділянок кадастрові номери: 3222786101:01:030:0033, 3222786101:01:030:0036, 3222786101:01:030:0039, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві приватної власності, строком на 10 років.
Визначити умови сервітуту, відповідно до яких ОСОБА_1 має право проходу, проїзду до свого будинку та земельної ділянки по належним земельним ділянкам, які належать на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Зобов`язати ОСОБА_4 , для виконання умов сервітуту демонтувати на земельній ділянці кадастровий номер: 3222786101:01:030:0036, що перебуває у її приватній власності перепони, а саме: шлагбаум та металеву огорожу, які знаходяться на проїзжій частині до будинку ОСОБА_1 .
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в рівних частинах з кожного понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4050,80 грн.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2026 року.

Реквізити учасників справи:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ;
Боярська міська рада, код ЄДРПОУ 36263776, адреса: 08150, Київська область, Фастівський район, м. Боярка, вул. Михайла Грушевського, 39.

Суддя   А.В. Косенко