Справа №760/34414/25 2-а/760/593/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Майстренка О.М., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
встановив:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до департаменту патрульної поліції, про скасування постанови серії 
ЕНА № 6238440 від 28.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). В оскаржуваній постанові вказано, що «28.11.2025 року о 10:16 год, м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 26, водій керуючи в населеному пункті, рухався зі швидкістю 90 км/год., при дозволеній швидкості руху в населеному пункті 50 км/год. Швидкість руху вимірювалась Трукам ТС 008426. БК 473581; 473587, чим порушив п. 12.4. ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах».
Свої вимоги позивач мотивує тим, що він не погоджується із оскаржуваною постановою, оскільки вважає, вказану постанову не обґрунтованою та такою, що не відповідає чинному законодавству України.
Протоколом автоматизованого розподілу справи головуючим у справі визначено суддю Майстренка О.М.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
04 лютого 2026 року до суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції, у якому відповіда просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, ввжає позовні вимоги не обґрунтованими. Також відповідачем до відзиву долучено відео вчинення правопорушення.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що постановою серії ЕНА № 6238440 від 28.11.2025 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.
Згідно вказаної постанови, 28.11.2025 року о 10:16:14 год, м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 26, водій керуючи в населеному пункті, рухався зі швидкістю 90 км/год., при дозволеній швидкості руху в населеному пункті 50 км/год. Швидкість руху вимірювалась Трукам ТС 008426. БК 473581; 473587, чим порушив п. 12.4. ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд звертає увагу на таке.
Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У ст. 19 Конституції України вказано, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У ч. 3 ст. 2 КАС України, встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.
Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно ч. 4 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 2.3 ПДР, затверджених передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.
Відповідно до п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими.
Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Також, згідно з п. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування 
(ч. 2 ст.74 КАС України).
Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.
Відповідача на адресу Солом`янського районного суду міста Києва надав відеозапис фіксації правопорушення. На якому підтверджується факт правопорушення. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 374 затверджено Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, що підлягають періодичній повірці, у п. 20 якого визначені вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, до яких належать, у тому числі, TruCam.
Для всіх законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), що застосовуються в Україні, наказом Мінекономрозвитку від 13.10.2016 р. № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», зареєстрованим в Мін`юсті 01.11.2016 за № 1417/29547, встановлені міжповірочні інтервали незалежно від типу, модифікації, виробника цих ЗВТ. Для вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних встановлено міжповірочний інтервал - 1 рік.
При цьому, факт руху автомобіля марки MERCEDES-BENZ S550 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач, зі швидкістю 90 км/год., підтверджується відеозаписом, здійсненим за допомогою приладу TruCam ТC008426, долученим до відзиву та дослідженим судом.
Результати фото- та відеофіксації лазерного вимірювача швидкості TruCam ТC008426, на якому зафіксовано автомобіль позивача MERCEDES-BENZ S550 д.н.з. НОМЕР_1 , як такий, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму на автомобільних дорогах, суд вважає даний доказ належним, допустимим та таким, що доводить вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.
При цьому, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» дозволяє інспектору патрульної поліції використовувати інформацію, отриману із відеотехніки, що закріплена на форменому одязі, службових транспортних засобах з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Разом з цим, посилання позивача на ті обставини, що інспектор допустив порушення, оскільки тримав лазерний вимірювач швидкості TruCAM в руках, не заслуговує уваги, оскільки чинним законодавством, зокрема ст. 40 ЗУ Закону України «Про Національну поліцію» не обмежено спосіб розміщення відеоприладу, яким є вимірювач швидкості.
При цьому позивачем не наведено, яким чином тримання працівником поліції у руці засобу вимірювання швидкості може збільшити показник швидкості транспортного засобу.
Отже, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства; доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується постановою, відеозаписом та не спростовані позивачем.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкції ч. 4 ст. 122 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відносяться на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 9, 122, 222, 251, 252, 258 КУпАП, ст.ст.2, 5, 9, 73-76, 77, 241, 242, 243-247, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, 
ухвалив:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Майстренко