ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2026 року	справа № 380/18538/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЗОЛ» до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання протиправним і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, -
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЗОЛ» (далі - позивач, ТОВ «МІЗОЛ») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач), у якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДМСУ про коригування митної вартості товарів від 18.07.2025 року № UA209000/2025/400091/2 та картку відмови Львівської митниці ДМСУ в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.07.2025 року № UА209140/2025/000668.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості складено формально та обмежується лише посиланнями на норми законодавства, без опису конкретної ситуації. Відповідачем не зазначено конкретні невідповідності або розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, виявлені ним у поданих документах.
Ухвалою від 15.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 75241 від 19.09.2025 року) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, не наданням декларантом жодних додаткових документів, митним органом цілком обґрунтовано прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару від 18.07.2025 року № UA 209000/2025/400091/2 відповідно до якого митну вартість скориговано на підставі наявних у митниці відомостей із застосуванням методу 2(ґ) відповідно до положень статті 64 Митного кодексу України.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
Між ТОВ «МІЗОЛ» (як покупець) та болгарською компанією ЕООД «ЕВРОИЗОЛ» (як продавець) укладено контракт № 1 від 26.07.2022 року (далі - контракт), згідно з яким продавець продає, а покупець купує товар на умовах, викладених у цьому контракті.
Для поставки товару сторонами підписано додаток до контракту від 09.05.2025 року за № CM25LY425B, який містить специфікацію із описом товару «EXTRUDED GEOGRID PP 40/40 KN (ТМ ArmAll GEO 40)», одиниці виміру – м2, кількості - 20737,5 м2, ціни за одиницю - 0,667 євро, а також загальну вартість товару - 13 831, 91 євро. Умова оплати за кожним додатком - 100 % післяоплата.
На підставі умов контракту та додатку, компанією ЕООД «ЕВРОИЗОЛ» складений інвойс від 09.05.2025 року № CM25LY425B, із зазначенням товару, що повністю відповідав наведеному додатку від 09.05.2025 року № CM25LY425B. Вартість товарів за інвойсом складала 13 831,91 євро, що також відповідала ціні товару у кожному із додатків. 
На підставі інвойсу позивачем імпортовано товар на митну територію України та задекларовано митним брокером ТОВ «МІЗОЛ», шляхом подання до Львівської митниці електронної митної декларації № 25UA209140018294U5 від 18.07.2025 року.
На підтвердження заявленого рівня складових митної вартості товарів позивач надав митному органу такі документи: 
Пакувальний лист (Packing list) №CM25LY425B від 09.05.2025 року; Рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) №CM25LY425B від 09.05.2025 року; Коносамент (Bill of lading) №264043041 від 21.05.2025 року; Автотранспортну накладну (Road consignment note) №469193/1 від 15.07.2025 року; Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) №25C3709A0138/00040 від 07.07.2025 року; Статус особи, яка подає митну декларацію; Рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4661578 від 16.07.2025 року; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №469193 від 16.07.2025 року; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №1 від 26.07.2022 року; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 17.08.2023 року; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №8 від 14.10.2024 року; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №9 від 16.01.2025 року; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №CM25LY425B від 09.05.2025 року; Договір (контракт) про перевезення №277/23 від 27.07.2023 року; Інші некласифіковані документи №1807/1 від 18.07.2025 року; Митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №25UA209140018294U5 від 18.07.2025 року.
За наслідками опрацювання поданих документів митний орган надіслав повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.
На вказану вимогу позивач надіслав: Додаткову угоду № б/н від 29.04.2025 року до контракту № 1 від 26.07.2022 року; Прайс-лист № 2 від 01.07.2025 року постачальника товару EOOD EUROIZOL; Експортну декларацію № 430120250000030325 від 17.05.2025 року відправника товару FEICHENG LIANYІ ENGINEERING PLASTICS CO., LTD HI-TECH DEVELOPMENT ZONE, FEICHENG CITY SHANDONG CHINA на отримувача EOOD EUROIZOL; Транзитну декларацію Т1 №25PL322080NSM3ADK8 від 15.07.2025 року з вказаною вартістю товару (відправник EOOD EUROIZOL, отримувач ТОВ МІЗОЛ); Інвойс №CM25LY425B від 09.05.2025року відправника товару FEICHENG LIANYІ ENGINEERING PLASTICS CO., LTD HI-TECH DEVELOPMENT ZONE, FEICHENG CITY SHANDONG CHINA на отримувача EOOD EUROIZOL; Проформу-інвойс відправника товару FEICHENG LIANYІ ENGINEERING PLASTICS CO., LTD HI-TECH DEVELOPMENT ZONE, FEICHENG CITY SHANDONG CHINA №CM25LY425 від 22.04.2025 року на оплату партії товару компанією EOOD EUROIZOL (постачається у 3 контейнерах) на суму – 44 170,88 дол.США (умови оплати: 15% попередня оплата, 85% після отримання коносаментів (телекс релізів); Платіжне доручення №660076099 від 28.05.25 року компанії EOOD EUROIZOL по оплаті товару компанії FEICHENG LIANYI ENGINEERING PLASTICS CO згідно проформи-інвойс CM25LY425 від 22.04.2025 року 15% попередня оплата - 6 625.63 дол.США; Платіжне доручення №б/н від 14.07.25 року компанії EOOD EUROIZOL по оплаті товару компанії FEICHENG LIANYI ENGINEERING PLASTICS CO згідно проформи-інвойс CM25LY425 від 22.04.2025 року частина оплати 85% - 29 447.30 дол. США оплата вартості 2 контейнерів (інвойс FEICHENG LIANYI ENGINEERING PLASTICS CO №CM25LY425A+ CM25LY425B).
За результатами розгляду митної декларації №25UA209140018294U5 та доданих документів митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/400091/2 від 18.07.2025 року
У гр. 33 вказаного рішення митний орган зазначив такі зауваження: 
- товар постачається відповідно до контракту від 26.07.2022 року №1 між EOOD EUROIZOL, Болгарія, та ТОВ «МІЗОЛ». Відповідно до п. 3.2 контракту після погодження замовлення покупця продавцем шляхом надання інвойсу (проформи-інвойс/підтвердження замовлення)(...), відповідно до п.6.5 продавець зобов?язаний підтвердити замовлення виставленням інвойсу (...). Здійснюючи аналіз вищевказаних положень контракту, який встановлює процедуру погодження поставки товару, у тому числі і вартість товару, вбачається, що інвойс складається на підставі замовлення, при цьому, такі документи як інвойс та замовлення є взаємозалежні та самостійні документи та для встановлення усі відомостей, що містять числові значення, такі два документа, а точніше відомості, що такі містять, необхідно розглядати в сукупності. Однак, замовлення до митного оформлення не надавалось, що позбавляє можливості у повній мірі перевірити числові значення вартості товару, що містяться у поданих документах, умови поставки конкретної партії, а також чи відповідає виставлений інвойс замовленню;
- за сукупного аналізу умов контракту, можна дійти висновку, що фактом узгодження сторонами усіх істотних умов договору, зокрема поставки конкретної партії товару, зокрема, кількості та ціну, є складання та підписання сторонами інвойсу, який в подальшому становитиме невід?ємну частину контракту, що відповідає умовам контракту. Наданий інвойс підписаний лише зі сторони постачальника (продавця), що не відповідає вимогам контракту та суті поняття документ, що є невід?ємною частиною контракту, та який містить погодження істотних умов поставки, та як наслідок, такий документ не може підтверджувати відомості про числові значення складових митної вартості. А за відсутності замовлення відсутня можливість перевірити відомості, у тому числі, умови поставки, форму оплати, та вартість товару, що вказується в інвойсі;
- до митного оформлення надано рахунок на оплату витрат на транспортування №LS-4661578 від 16.07.2025 року, який містить, в тому числі, інформацію щодо витрат на транспортування товару автомобільним транспортом на ділянці Гданськ-Рава-Руська. Проте, відповідно до відомостей, що містяться у товаросупровідних документах (ЦМР) товар перетнув кордон 17.07.2025 року, тобто, на момент виставлення рахунку відомості щодо витрат на перевезення за маршрутом Гданськ-Рава-Руська не були відомі у повному обсязі;
- у договорі на транспортування №277/23 від 27.07.2025 року, а саме у п. 1.3 вказано, що під кожне перевезення клієнт надає заявку, яка містить істотні умови перевезення. Заявку до митного оформлення не надано;
- рахунок проформа посередницькій від 22.04.2025 року №CM25LY425 виданий на суму - 44170,88 $ (умови оплати 15%/85%), необхідно зазначити, що валюта платежу згідно проформи - дол.США, проте у параметрах рахунку для зарахування платежу вказано позначку EUR-IBAN BG 42PRCB92301453862701 (EUR);
- надано платіжні документи: посередницьке доручення на переказ валюти від 07.07.2025 року на суму 29447,3$, посилається на проформу №CM25LY425 від 09.05.2025 року (проформа №СМ25LY425 складена 09.05.2025 року до митного оформлення не надавалась). Доручення на переказ валюти від 27.05.2025 року на суму 6625,63 $ посилається на проформу №CM25LY425 від 22.04.2025 року. Необхідно зазначити, що платіжні документи не містять жодних підписів власноручних/електронних або код автентифікації та відміток банку, що не дозволяє їх розглядати як належний документ для підтвердження митної вартості;
- у додатковій угоді від 29.04.2025 року, зокрема, зазначено, що: п.2.1 - у інвойсі повинні бути вказані терміни постачання товару та терміни оплати товару, зазначені відомості у інвойсі відсутні; п.6.1 - у інвойсі повинні зазначатися умови поставки із посиланням на Інкотермс, у інвойсі вказані умови FOB без вказання редакції Інкотермс, п.6.5 містить посилання на замовлення, документ не надано;
- зміни, що містяться у додатковій угоді від 29.04.2025 року стосовно вимог до засвідчення інвойсу прийняті до уваги. Проте, інші документи, які спростовують попередньо виявлені розбіжності, декларантом не надано».
З метою випущення товару у вільний обіг позивач подав митну декларацію №25UA209140018490U3 від 21.07.2025 року, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскарженого рішення про коригування митної вартості товару.
Позивач не погодився із такими рішеннями відповідача та вважає їх протиправними, тому звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спірні правовідносини врегульовані приписами МК України, який визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, зокрема, відомості про фактурну вартість товарів; митну вартість товарів та метод її визначення (п.п. «є» та п.п. «ж» п. 5 ч. 8 ст. 257 МК України).
Згідно з ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України). Згідно ч. 4-5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари - тобто загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу, а саме: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 1-3 ст. 57 МК України). У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. (ч.8 ст.57 МК України).
Декларант який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний, зокрема подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України).
Приписи статті 53 МК України визначають вичерпний перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. Приписи ч. 2 вказаної статті визначають перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Приписи ч. 3 вказаної статті визначають додатковий перелік документів, які декларант може надати на вимогу митного органу в тому випадку якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 МК України).
Положення ч. 2 ст. 55 МК України визначають, що письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 55 МК України вказане рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. 
Такими випадками згідно з ч. 6 ст. 54 МК України є: 1) невірно проведений декларантом розрахунок митної вартості; 2) неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У випадку незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів (ч. 7 ст. 55 МК України).
Системний аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки:
- основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)»;
- МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 цього кодексу;
- митний орган має повноваження витребувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- МК України визначає чіткий перелік обставин, які зумовлюють виникнення обґрунтованого сумніву щодо визначеної декларантом митної вартості товару.
Предметом спірних правовідносин є законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. Позивач вважав, що зауваження, які висловив митний орган безпідставні, а резервний метод визначення митної вартості товарів застосований незаконно.
Щодо обґрунтованості й законності оскаржуваного рішення суд зазначає таке.
Дослідивши зміст гр. 33 оскаржуваного рішення суд наступним чином узагальнює зауваження митного органу, які стали підставою для коригування митною вартості товарів:
- замовлення до митного оформлення не надавалось;
- наданий інвойс підписаний лише зі сторони постачальника (продавця), в такому відсутні терміни постачання товару та терміни оплати товару, а умови FOB без вказання редакції Інкотермс;
- на момент виставлення рахунку відомості щодо витрат на перевезення за маршрутом Гданськ-Рава-Руська не були відомі у повному обсязі;
- заявку до митного оформлення не надано;
- валюта платежу згідно проформи - дол.США, проте у параметрах рахунку для зарахування платежу вказано позначку EUR-IBAN BG 42PRCB92301453862701 (EUR);
- платіжні документи не містять жодних підписів власноручних/електронних або код автентифікації та відміток банку, що не дозволяє їх розглядати як належний документ для підтвердження митної вартості.
Надаючи правову оцінку аргументам митного органу у цій частині, суд виходить з такого.
Щодо доводів відповідача про ненадання замовлення до митного оформлення суд зазначає, що положеннями ч. 2 ст. 53 МК України замовлення не віднесено до документів, які підтверджують митну вартість товару, а тому митний орган не має права його вимагати.
Щодо твердження відповідача про те, що інвойс підписаний лише зі сторони постачальника (продавця), в такому відсутні терміни постачання товару та терміни оплати товару, а умови FOB без вказання редакції Інкотермс, суд зазначає таке.
Суд дослідив долучену до матеріалів справи додаткову угоду від 29.04.2025 року до контракту № 1 від 26.07.2022 року, якою було змінено п. 2.3 контракту та викладено його в такій редакції: «Усі додаткові угоди, додатки, щоб набути чинності, мають бути викладені у письмовій формі та підписані обома сторонами. На відміну, інвойс не набуває статусу додаткової угоди або додатку та не підлягає обов`язковому підписанню обома сторонами контракту. В усіх випадках інвойс підписується виключно продавцем».
Суд бере до уваги також аргументи позивача щодо Директиви Ради ЄС 2006/112/ЄС від 28.11.2006 року про спільну систему податку на додану вартість (Council Directive 2006/112/EC of 28 November 2006 on the common system of value added tax), статті 220 та 222 якої покладають обов`язок видачі інвойсу виключно на продавця товарів та не містять обов`язку покупця підписувати або якимось іншим чином погоджувати інвойс. 
Окрім цього, терміни постачання товару, оплати товару, та редакція Інкотермс не впливають на числові, кількісні, або цінові значення товару, для підтвердження митної вартості, як того вимагає стаття 53 МК України.
Суд погоджується з аргументом позивача про те, що безпосередньо у правилах зазначено, що «Якщо у правилах Інкотермс® не зазначений рік, застосовуються такі умови: до 31 грудня 2019 року застосовуються правила Інкотермс® 2010; починаючи з 1 січня 2020 року, застосовуються правила Інкотермс® 2020».
Щодо твердження відповідача про виставлений рахунок на оплату транспортних послуг суд зазначає таке.
Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Пунктом 2 ч. 11 ст. 58 МК України вказано, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються, зокрема витрати на транспортування після ввезення.
Довідка про транспортні витрати вих. № 469193 від 16.07.2025 року була видана ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ», у ній чітко вказано:
Вартість міжнародного морського перевезення вантажу в контейнері CIPU5247602 за маршрутом порт Qingdao (China) - порт Gdansk (Poland), становить 61 261 грн 60 коп., згідно з рахунку LS-4661578 від 16.07.2025 року. 
Транспортно-eкспедиторське обслуговування за межами державного кордону Укрaїни становить 31 230 грн 40 коп., згідно з рахунку LS-4661578 від 16.07.2025 року.
Міжнародне автоперевезення вантажу за межами державного кордону України за маршрутом Гданьск - Рава становить 60 278 грн 40 коп., згідно з рахунку LS-4661578 від 16.07.2025 року. 
Міжнародне автоперевезення вантажу по території України за маршрутом Рава-Львів становить 15 069 грн 60 коп., згідно з рахунку LS-4661578 від 16.07.2025 року.
Експедиторська винагорода на території України становить 1 258 грн 80 коп. з ПДВ, згідно з рахунку LS-4661578 від 16.07.2025 року).
Наведені у довідці вартісні показники перевезення повністю відповідають зазначеним у рахунку на оплату витрат на транспортування № LS-4661578 від 16.07.2025 року.
Суд наголошує, що МК України не встановлює вичерпного переліку доказів, якими підтверджується розмір витрат на перевезення. Такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими документами, що містять достовірні відомості про їх числове значення. Дана правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду (постанови від 31.05.2019 року у справі № 804/16533/14 та від 07.07.2023 року у справі № 803/718/17).
Щодо позначки EUR-IBAN BG 42PRCB92301453862701 (EUR) у рахунку для зарахування платежу, то конвертація USD у EUR при зарахуванні грошових коштів є суто банківською операцією, яка не змінює вартість товару за договором. 
Щодо неналежності платіжних документів як документів для підтвердження митної вартості суд вказує таке.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.
Суд звертає увагу, що банківські платіжні документи містять усі передбачені законодавством реквізити такого документа та печатку банку виконавця операції та відповідають всім вимогам щодо змісту платіжної інструкції, передбаченим чинним законодавством, та є належними доказами фактичного здійснення оплати вартості товару на користь контрагента за умовами відповідного договору.
Ба більше, Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 року по справі № 815/329/17 зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Така правова позиція викладена також і в постанові Верховного Суду від 01.03.2023 року по справі № 420/18880/21.
При цьому, в постанові від 11.06.2019 року по справі №813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження позиції митного органу, суд вважає, що позивач для митного оформлення надав всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованих товарів, які містили необхідні числові показники митної вартості. Тому відповідач безпідставно застосував резервний метод визначення митної вартості товару.
Суд також наголошує на тому, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані для митного оформлення документи, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Однак зі змісту вимоги митного органу неможливо встановити недоліки, які не дозволили погодитися із заявленою митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути. Митний орган на стадії витребування додаткових документів не забезпечив позивачу належне розуміння, з яких причин та які саме документи необхідно додатково надати.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав переконливих доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваних рішень щодо коригування митної вартості товарів. Тому таке рішення є протиправним та підлягає підлягають скасуванню.
Суд зазначає, що вимога позивача про скасування картки відмови є похідною. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення основної вимоги (скасування рішення про коригування митної вартості товарів) - отже необхідно задовольнити й похідну вимогу та скасувати картку відмови у прийнятті митної вартості, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення так як були відсутні підстави для прийняття вказаного документа. 
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.
Насамкінець суд нагадує сталу практику Європейського суду з прав людини згідно з якої право на справедливий суд за п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (див. до прикладу п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року (заява № 4909/04). Аналогічні за своєю суттю приписи наведені й у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи. 
Враховуючи наведе, суд констатує, що він надав відповідь на всі аргументи, які мають значення для правильного вирішення справи.
Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн, суд зазначає таке.
Згідно з частинами 3, 4 статті 137 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оскільки представник позивача не виконав вищевказаних вимог, суд при прийнятті рішення у справі не може встановити розмір понесених судових витрат. Тому, така вимога задоволенню не підлягає.
Суд звертає увагу, що частиною 1 статті 252 КАС України, передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням вищевикладеного, судовий збір на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.
Керуючись ст. ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 18.07.2025 року № UA209000/2025/400091/2.
3. Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці ДМСУ від 18.07.2025 року № UА209140/2025/000668. 
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЗОЛ» судовий збір у сумі 2 423 (дві тисячі чотириста двадцять три) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЗОЛ» (07354 Київська область Вишгородський район с. Нові Петрівці пров. 1 Травня 30 Б; код ЄДРПОУ 33895476).
Відповідач: Львівська митниця (79000 м. Львів вул. Костюшка 1; код ЄДРПОУ 43971343).

Суддя Качур Р.П.