Віньковецький районний суд Хмельницької області

Справа № 670/690/25
Провадження № 2/670/22/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повне)
24 квітня 2026 року селище Віньківці
Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Голуба О.Є.
за участю секретаря судового засідання Сікорської В.О.
позивача - ОСОБА_1 
відповідач - не з`явився
третя особа - не з`явилася
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, третя особа - ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
До Віньковецького районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно, в якій позивач просить:
- встановити юридичний факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю понад п`ять років, починаючи з 2001 року до моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ;
- визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 6820680500:05:004:0004 площею 1,0594 га, яка знаходиться на території Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 10 лютого 1979 року по 27 січня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. З 2002 року до 28 лютого 2025 року позивач постійно і фактично проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 у належному їй на праві власності житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вони спільно вели домашнє господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні послуги, на спільні кошти здійснювали ремонтні роботи у будинку необхідні для проживання у ньому, купували продукти харчування, речі, ліки, побутову техніку. Були пов`язані спільним побутом. Під час їхнього спільного проживання між ними були усталені стосунки, що притаманні сім`ї, так як вони мали взаємні права та обов`язки, спільно харчувалися. За життя ОСОБА_3 часто хворів, позивач його лікувала, утримувала, доглядала. Внаслідок захворювання він отримав інвалідність, працював у м.Кременець і вийшов на пенсію, яка була оформлена по місцю його постійного проживання у м. Кременець.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Його поховання здійснила позивач. Заповіту ОСОБА_3 не складав. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею, 1,0594 га за кадастровим номером 6820680500:05:004:0004, яка знаходиться на території колишньої Адамівської сільської ради Хмельницького (Віньковецького) району Хмельницької області, які належали йому на праві приватної власності відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом виданих спадкодавцю 02 грудня 2021 року приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу Кухарською Л. А. як спадщина після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері - ОСОБА_5 . 
Позивач стверджує що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла дану спадщину, однак постановою приватного нотаріуса Кременецького нотаріального округу Михайлової Г.В. від 02 вересня 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку ненаданням документів, які б підтверджували родинні відносини зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відтак позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рух справи і позиція сторін у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2025 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Голуба О.Є.
Ухвалою суду від 10.10.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 24.10.2025 о 14 год 00 хв.
Ухвалою суду від 24.10.2025 за клопотанням позивача постановлено витребувати від приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Михайлової Галини Василівни спадкову справу № 78/2025 заведену 20 травня 2025 року після смерті ОСОБА_3 . Також даною ухвалою за клопотанням позивача встановлено додатковий строк для подання доказів. Витребувані документи надійшли до суду 07.11.2025.
Копія Спадкової справи №78/2025 надійшла до суду 07.11.2025.
Ухвалою суду від 25.11.2025 витребувано в Деражнянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей, батьком яких вказаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років.
Відповідно до відповіді від 04.12.2025 № 498/24.6-20 Деражнянський відділ ДРАЦС перенаправив ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 26.11.2025 до відділу ДРАЦС у м. Хмельницькому, оскільки вказаний актовий запис згідно перевірки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян виявлено у відділі ДРАЦС у м. Хмельницькому.
Витребувана судом інформація надійшла до суду 17.12.2025.
Ухвалою суду від 24.12.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 28.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 17.03.2026 пояснила, що з ОСОБА_3 проживала 24 роки однією сім`єю, мали гарні відносини, однак вони не були розписані. Після його смерті залишилося майно, яке б вона хотіла успадкувати, щоб воно не пропало. Заповіту за життя він не склав. Родичі померлого ОСОБА_3 не заперечували щодо того, щоб вона успадкувала майно, яке належало померлому. Спершу був приписаний в м. Кременці Тернопільської області, майже 16 років, потім, як мати захворіла, приписався в с.Адамівка Хмельницької області. 
Зазначила, що в м. Кременець ОСОБА_3 приїхав в 2001 році, так як йому запропонували роботу. До того він працював в м. Хмельницькому в банку. Був одружений, мав доньку, потім розлучився, за сім років до того як переїхав в м. Кременець. З донькою не спілкується.
У судове засідання, призначене на 13 год 00 хв 24 квітня 2026 року учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. 
Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, 24.04.2026 подав до суду заяву про проведення розгляду справи без участі позивача та його представника.
Представник відповідача Кедись А.І. в судове засідання не з`явився, 25.03.2026 подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представника Зіньківської сільської ради, проти задоволення позову не заперечує.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 в судові засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася судом про розгляд справи у встановленому законом порядку шляхом направлення судом поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання, однак поштові конверти повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, судом здійснювалося повідомлення третьої особи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Пояснень та клопотань від третьої особи ОСОБА_2 до суду не надходило.
Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Враховуючи пункт 4 частини 8 статті 128 ЦПК України третя особа вважається повідомлене належним чином у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Суд враховує позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові № 755/4829/23, провадження № 61-73 св 24 від 13.05.2024, згідно якої вказано, що суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. 
Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно із ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00020738357 від 09 серпня 2018 року виданого Кременецьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 10 лютого 1979 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклала шлюб із ОСОБА_4 , актовий запис № 14, та змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_8 (а.с. 10).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 29.01.2001 (а.с. 11).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.8-9) та витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 71). 
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Тернопільській обл. (Кременецьке ОУ) з 2018 року, що підтверджується копією довідки про доходи №1783 9979 7579 2720 (а.с. 22-24) та копією відомостей ПФУ форми ОК-7 (а.с. 20-21).
ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 31.01.1989 (а.с. 12-13).
Відповідно до копії технічного паспорту житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 від 27.02.1989 вбачається, що загальна площа будинку становить 55,9 м.кв., із них житлова площа 29,10 м.кв., допоміжна (підсобна) площа 26,8 м.кв. (а.с. 68-70).
Відповідно до копії довідки виданої Кремецького районного комунального бюро технічної інвентаризації №532 від 30.09.2025 ОСОБА_1 , згідно обліку архівних матеріалів, станом на 31.12.2012, належить 1/2 частина нерухомого майна, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Адресу змінено з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 (а.с. 72).
Відповідно до копії архівного витягу із протоколу четвертої сесії двадцять першого скликання Кременецької міської ради від 24 жовтня 1990 року виданого архівним фондом Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 11.01.2017 № 03-02/03 вбачається, що даним рішенням міської ради народних депутатів прийнято повернути ряду вулиць міста історичні назви, зокрема АДРЕСА_6 (а.с. 73).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Адамівка Хмельницького (Віньковецького) району Хмельницької області з 27 серпня 2002 року по 14 червня 2018 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 (а.с.14) та записами з будинкової книги прописки громадян за даною адресою (а.с.15-18). 
Відповідно до копії довідки № 209 від 10.09.2025 виданої старостою села Адамівка Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 проте за даною адресою не проживав (а.с. 54).
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 10.05.1994 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 15.03.1994 зроблено запис № 259 (а.с. 113).
Відповідно до копії акта обстеження від 10.09.2025 комісією у складі депутата Кременецької міської ради восьмого скликання Кравець Н.П. та сусідів-свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 встановлено, що покійний чоловік заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , однак фактично проживав з ОСОБА_1 однією сім`єю за адресою АДРЕСА_2 із 2001 року до дня смерті. У них був спільний бюджет та побут, спільно вели домашнє господарство (а.с.19).
Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_3 мав ІІ групу інвалідності (а.с. 25) та отримував пенсію, що підтверджується також копією довідки №3 від 26.12.2025 (а.с. 26-28).
ОСОБА_14 та ОСОБА_3 вели спільний бюджет, побут та несли спільні витрати, що підтверджується відповідними товарними чеками, рахунками та накладним про придбання побутової техніки, будівельних матеріалів, майна домашнього вжитку (а.с.29-33).
Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Кухарською Л.А. 02 грудня 2021 року ОСОБА_3 на праві власності належить земельної ділянка кадастровий номер 6820680500:05:004:0004 площею 1.0594 га, яка знаходиться на території Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належала спадкодавиці на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 409387, виданого Віньковецьким районним відділом земельних ресурсів та Віньковецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області 19.12.2006, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010674900083, державна реєстрація права власності на яку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена 15.11.2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 222048468206 (а.с.34), що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №288090987 (а.с. 35). 
Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № HB-9976613802025 від 03.09.2025 земельна ділянка кадастровий номер 6820680500:05:004:0004 розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький (Віньковецький) район, Зіньківська (Адамівська) сільська рада площею 1.0594 га 19.12.2006 здійснено державну реєстрацію даної земельної ділянки (а.с.63).
Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Кухарською Л.А. 02 грудня 2021 року ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який належав спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області 13.11.2003, за рішенням № 37 від 29.10.2003, зареєстрованого Віньковецьким малим комунальним підприємством «Інвентарбюро» 13.11.2003, номер запису: 498 в книзі: 3, реєстраційний номер: 3434769. (а.с. 36), що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 288124124 (а.с.37). 
Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67595800 від 02.12.2021 приватним нотаріусом зареєстровано видачу Свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_5 (а.с. 38).
Позивачем до позовної заяви надано також копію технічного паспорту будинку садибного типу виготовленого 30 вересня 2021 року КП «Бюро технічної інвентаризації» Віньковецької селищної ради Хмельницької області, з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа будинку садибного типу становить 63,0 м.кв., із них житлова площа 36,4 м.кв., допоміжна (підсобна) площа 26,6 м.кв. (а.с.64-66).
Відповідно до копії висновку про вартість майна 10 вересня 2025 року проведено оцінку житлового будинку, загальною площею 63,0 кв. м., житловою площею 36,4 кв.м. та надвірні будівлі (сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. Г») за адресою: АДРЕСА_1 . Ринкова вартість об`єкта оцінки, з врахуванням обмежувальних умов та припущень, склала 55 183,00 грн (а.с.67).
Також на підтвердження спільного постійного проживання та наявності особистих медичних документів ОСОБА_3 у позивача, нею було надано докази того, що ОСОБА_3 періодично хворів, що підтверджується відповідними медичними документами (а.с.39-53).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_6 від 04.03.2025 (а.с. 56).
Похованням ОСОБА_3 займалася позивач ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними документами про надані послуги при похованні товарним чеком від 28.02.2025 та накладною №48 від 28.02.2025 (а.с.57-59).
Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81313074 від 27.05.2025 приватним нотаріусом Михайловою Г.В. заведено спадкову справу № 78/2025 після смерті ОСОБА_3 (а.с. 105).
Із копії Спадкової справи № 78/2025 судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 20.05.2025 (заява № 214) подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , однак постановою приватного нотаріуса Кременецького нотаріального округу Михайлової Г.В. № 352/02-14 від 02 вересня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку ненаданням документів, які б підтверджували родинні відносини зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших заяв про прийняття спадщини у спадковій справі немає, інформація про спадкові договори, заповіти, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутня (а.с.101-107).
Під час здійснення допиту свідків судом також встановлено наступне.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні зазначив, що проживає в АДРЕСА_4 . Вказав, що доводиться племінником позивачці. ОСОБА_3 проживав з тіткою приблизно з 2002 року по 2025 рік, по день смерті за адресою АДРЕСА_2 . Жили вони однією сім`єю, працювали, були як звичайна сім`я. За цією адресою також проживав ОСОБА_4 , попередній чоловік тітки, який помер ще в 2001 році. 
Після його смерті тітка жила з ОСОБА_3 з 2002 року по день смерті. ОСОБА_3 працював на кабельній дільниці, неподалік місця проживання. Потім трішки підробляв в дорожній службі. Пенсію також отримував в м. Кременець. Спільних дітей у них з тіткою не було. ОСОБА_16 , дядя ОСОБА_17 . Як йому відомо зі слів, з попередньою дружиною ОСОБА_3 був розлучений, мав доньку. 
Тітка та ОСОБА_3 приїздили в с. Адамівка, так як там проживала мати ОСОБА_3 . В нього була ще сестра та швагро, які проживають в росії. Фактично з родичів знав ще маму ОСОБА_3 , яка гарно відносилася до ОСОБА_1 , називала її донькою. Навесні померлий ОСОБА_3 хотів майно переписати на тітку, зробити їй подарунок на день народження, але не встиг, бо помер. Будинок в м. Кременець належить тітці, але вони разом робили ремонт у будинку, купували меблі та побутову техніку. 
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні зазначила, що проживає в м. Кременець Тернопільської області, є подругою позивачки, гарно знає її сім`ю. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 гарно жили, 24 роки. ОСОБА_3 часто хворів. Вона його рятувала, возила по лікарнях. ОСОБА_3 був хорошою людиною, у них були гарні стосунки. Проживали двоє за адресою АДРЕСА_2 , дітей у них не було. ОСОБА_3 робив ремонт, привозив дрова, усе по господарству. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно проживали разом. 
Померлий допомагав також матері. Часто їздив до неї разом з ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_3 гарно відносилася до ОСОБА_1 , називала її донькою. Тривалий час працював на кабельному, в м. Кременець. ОСОБА_3 хворів, мав групу інвалідності. Поховала його ОСОБА_20 . Маму його також поховала позивач. Знає, що ОСОБА_3 був одружений, потім розлучився, відав квартиру та машину попередній сім`ї. Була також донька, але її ніхто не бачив, на похороні ні доньки ні попередньої дружини не було, в гості вони не приїздили. Як їй відомо, вони не спілкувалися.
Отже, наведеними вище належними доказами підтверджено юридичний факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю понад п`ять років, починаючи з 2001 року до моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлені обставини є підставою для спадкування позивачем за законом, як спадкоємцем четвертої черги та відповідно визнання за нею право власності на майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 .

Застосоване судом законодавство. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновки суду.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
Стаття 55 Конституції України передбачає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а також гарантує право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожна особа згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.
Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.
Суд враховує, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, склад спадкового майна, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. 

Щодо встановлення факту спільного проживання не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. 
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/).
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. 
Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право спадщину.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. 
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, тобто крім тих, які зазначені в ч. 1 ст. 315 ЦПК України. 
Так, згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі №304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).
Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взасмні права й обов`язки.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживания, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат. спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
Відтак, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями, зокрема є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. 
Отже, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки. 
Відповідно до п. 2, 21, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю та постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те. що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків. притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю свост роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851 св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801 св21). У постанові Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 643/4186/19 (провадження № 61-10046св20) зроблено висновок, що «згідно частини другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
У постанові Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 643/4186/19 (провадження № 61-10046св20) зроблено висновок, що «згідно частини другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів як: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та позивач (заявник) проживали однією сім`єю. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив в оформленні права на спадщину, особа, яка вважає себе спадкоємцем має право звернутися до суду для встановлення вказаних фактів в судовому порядку». 
З огляду на наведене, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме:1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про проживання однією сім`єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц. 
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі. 
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19.
Верховний Суд в постанові від 04 червня 2025 року справа № 638/15073/18 провадження № 61-1685 св 25 звертає увагу на те, що у постанові від 26 квітня 2023 року в справі № 204/1052/20 зроблено висновок, що відсутність ресстрації місця проживання спадкосмця за місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням того, що спадкосмець не проживав зі спадкодавцем. 
Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 28.04.2021 у цивільній справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 25.02.2026 у справі №624/93/25 державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації та своєчасність прийняття спадщини. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Статтею 29 ЦК України, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Отже, Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Суд бере до уваги, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за певними адресами сама по собі не є беззаперечним доказом їхнього постійного спільного проживання на момент смерті спадкодавця, однак факт їх спільного проживання також підтверджено документально, належними та допустимими доказами.
Крім того, дані обставини підтверджується і показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_18 .
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю понад п`ять років, починаючи з 2001 року до моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому дана вимога підлягає задоволенню.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспоровання. 
Об`єктом захисту с порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. 
ЦК України у статті 16 закріпив право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. 
Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 175/654/22 висловив правову позицію, згідно з якою питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року, у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що ефективним способом захисту прав спадкоємців у такому випадку є визнання права власності на спадкове майно.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. 
Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі №352/494/16-ц.
Отже, ефективним способом захисту прав спадкоємця, який вважає себе таким, що прийняв спадщину, є вимога до інших спадкоємців (в разі їх відсутності, усунення їх від спадкування чи неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття до відповідної територіальної громади за місцем відкриття спадщини (стаття 1277 ЦК України)) про визнання права власності на спадкове майно.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
З огляду на наведе вище, вимога позивача ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є належним способом захисту.
Водночас умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку (Верховний Суд Касаційного цивільного суду в постановах від 18.03.2019 у справі №343/1048/17 та від 05 грудня 2022 року в справі № 278/1593/20).
Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Кухарською Л.А. 02 грудня 2021 року ОСОБА_3 на праві власності належить земельної ділянка кадастровий номер 6820680500:05:004:0004 площею 1.0594 га, яка знаходиться на території Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Дане підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №288090987.
З огляду на наведене, оскільки судом під час розгляду справи встановлено та документально підтверджено факт спільного проживання позивача ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , на час смерті однією сім`єю понад п`ять років, починаючи з 2001 року до моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак вона є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_3 . 
Оскільки, відповідно до матеріалів справи відсутні спадкоємці за заповітом та спадкоємці за законом попередніх черг, а позивач у встановлений законом строк подала заяву для прийняття спадщини, спільно проживала на момент смерті зі спадкодавцем понад п`ять років, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання за нею права власності на земельну ділянку, власником якої був спадкодавець, - підлягає задоволенню. 
Водночас позивачем також заявлена вимога про визнання за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . За даною адресою на час своєї смерті він також був зареєстрований.
Однак, суд зауважує, що під час розгляду даної справи, судом не встановлено належність ОСОБА_3 на праві власності вищевказаного житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Натомість судом встановлено та документально підтверджено, що ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Так, відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Кухарською Л.А. 02 грудня 2021 року ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який належав спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області 13.11.2003, за рішенням № 37 від 29.10.2003, зареєстрованого Віньковецьким малим комунальним підприємством «Інвентарбюро» 13.11.2003, номер запису: 498 в книзі: 3, реєстраційний номер: 3434769. (а.с. 36), що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 288124124. 
Суд не бере до уваги копію технічного паспорту будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки даний документ не є правовстановлюючим документом. Інших належних, достатніх та допустимих доказів про належність спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 суду під час розгляду справи не надано.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року, «Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відтак, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішення питання щодо судових витрат.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Беручи до уваги принцип диспозитивності, з врахуванням того, що позивач при подачі позову до суду просила судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду, залишити за стороною позивача, суд вважає за можливе судові витрати у вигляді судового збору залишити за позивачем.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 11, 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1259, 1264, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 2, 3, 4, 12, 13, 76-81, 89 141, 263, 264, 265, 315, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, третя особа - ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.
Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , однією сім`єю понад п`ять років, починаючи з 2001 року до моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 6820680500:05:004:0004 площею 1,0594 га, яка знаходиться на території Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
У задоволені решти позову відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач - Зіньківська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області , ЄДРПОУ 04402965, адреса місцезнаходження: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Зіньків, вул. Писаренка, буд. 46.
Третя особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .
Повне рішення суду складено 04.05.2026.

Суддя О.Є. Голуб