№ 207/6705/25 
№ 2/207/372/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Погребняк Т.Ю.,
при секретарі Мишалов О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради,  ІНФОРМАЦІЯ_1  про визначення місця проживання та встановлення факту перебування малолітньої дитини на утриманні батька,
В С Т А Н О В И В: 
09 жовтня 2025 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд визначити місце проживання дитини з батьком та встановити факт перебування малолітньої дитини на утриманні батька.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них донька - ОСОБА_4 , проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , але шлюб між сторонами не реєструвався.
При реєстрації народження доньки запис про батька був зроблений зі слів Відповідача, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідач відмовлялась добровільно подавати заяву про реєстрацію позивача як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, тому ОСОБА_1 змушений був звертатися до суду з позовом про визнання батьківства. 
Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року по справі № 207/1763/23 суд визнав батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , актовий запис про народження № 553 від 11 липня 2019 року у Заводському районному у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану зі зміною прізвища дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_9 » на « ІНФОРМАЦІЯ_9 ».
Із відповідачем вони разом не мешкають, оскільки вона веде безросудливий спосіб життя, що може нашкодити їхній донці. Позивач разом із дитиною ОСОБА_7 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
З 2020 року відповідач не цікавиться життям доньки, не піклується про здоров`я, не купувала речі, жодного разу не бачила дитину.
Позивач приділяє багато уваги вихованню ОСОБА_8 й відповідально ставиться до виховання ОСОБА_8 , піклується про неї, забезпечує її одягом, харчуванням, засобами для розвитку і тд.
З 2021 року відповідач взагалі не цікавиться життям доньки, не піклується про здоров`я, не купувала речі, взагалі жодного разу не бачила та не розмовляла з дитиною. Відповідач не дбає і не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток доньки, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», жодним чином не була та не є позбавлена інформації стосовно міста перебування доньки, їй не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та у прийманні участі у вихованні, отже поведінка відповідача і фактичні обставини свідчать про вольове небажання ОСОБА_2 виконувати відлносно дитини батьківські обов`язки, покладені на неї законом.
Відповідач завжди нехтувала покладеними на неї батьківськими обов`язками, а згодом і зовсім стала недієздатною особою, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії КНП КМР «Міська лікарня №9» про наявність тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків 3467 від 23.05.2025 року, в якому зазначається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.
Таким чином, згідно Висновка лікарсько-консультативної комісії КНП КМР «Міська лікарня №9» про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 467 від 23.05.2025 року підтверджена неможливість виховання ОСОБА_2 доньки ОСОБА_7 .
Так, Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року по справі № 207/1763/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 вже встановлено преюдиційні факти та зазначено: 
«у 2020 році відповідачка залишила доньку на ОСОБА_1 та пішла з квартири. З 2021 року дитина перебуває у ОСОБА_1 , знаходиться на його утриманні, з того часу мати ОСОБА_2 не відвідує дитину, не піклується станом її здоров`я , не проявляє батьківської турботи щодо розвитку дитини». 
На сьогоднішній день нічого не змінилося, мати ОСОБА_2 не відвідує дитину, не опікується станом її здоров`я , не проявляє батьківської турботи щодо розвитку дитини. 
ОСОБА_1 має фінансовий дохід та фінансову можливість забезпечувати та утримувати свою дитину, про що до цієї заяви подається довідка про доходи від 01.09.2025 № ТС-00000003, та довідка про доходи від 01.09.2025 № ГС000000001, та, окрім офіційного працевлаштування, Позивач ОСОБА_1 має додаткові неофіційні підробітки, у зв`язку із необхідністю забезпечувати дитину. 
ОСОБА_1 ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався, наявної незнятої чи непогашеної судимості не має, про що додається відповідний витяг з інформаційно- аналітичної системи «облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості». Таким чином, враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 для забезпечення найкращих інтересів малолітньої дитини, яка проживає разом із ним, ним виховується, дбає про її здоров`я, добробут, купує їй необхідне приладдя, одяг, продукти харчування, забезпечує навчальний процес та усестороній розвиток. 
Враховуючи, що Постановою Пленуму Верховного суду України від o0.0o.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» надано роз`яснення, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин, та відповідно ст. 164 до Сімейного кодексу України психічна хвороба є перешкодою для позбавлення батьківських прав - позбавити батьківських прав ОСОБА_2 немає можливості, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.
Представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Зазначила, що позивач працює двірником, має регулярний заробіток, мешкає разом із своєю матір`ю та малолітньою донькою, яку виховує самостійно, відповідачка хвора на психічне захворювання, тому позбавити її батьківських прав юридично неможливо через наявність психічної хвороби відповідачки, через що їй і надано інвалідність, з даним позовом позивач звертався до суду, але був змушений забрати заяву, оскільки невиконання батьками їх обов`язків у зв`язку з психічним захворюванням не є підставою для позбавлення батьківських прав.
Представник третьої особи органу опіки та піклування в наданому клопотанні просить розглянути зазначену цивільну справу без його участі.
Ухвалою суду від 01.12.2025 року судом залучено до участі у справі у якості третьої особи орган опіки та піклування та зобов`язано надати висновок у справі, відповідно надано висновок, згідно з яким задоволення позовних вимог щодо встановлення факту самостійного виховання малолітньої ОСОБА_7 разом з батьком є доцільним та відповідатиме інтересам дитини.
Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_6 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив.
Допитана у суді у якості свідка ОСОБА_9 повідомила, що є матір`ю позивача, син разом зі своєю малолітньою донькою мешкають разом із нею, невістку - матір дитини не бачила з літа 2021 року , тобто до війни, вона пішла з дому і більше про неї немає ніяких відомостей, родичів не мала, мала бабусю, але та померла і після цього відповідачка взагалі перестала хоча б мінімально піклуватись про дитину, у неї загострились розлади поведінки, пов`язані з психічною хворобою, вона була повністю байдужа до дитини та оточення, просто залишила домівку і з тих пір не давала про себе знати. Офіційно у шлюбі вони не перебували, відповідачка спочатку була записана як мати-одиначка, син встановлював батьківство через суд, коли вже дитина залишилась фактично без матері. Свідок повідомила, що надає посильну допомогу позивачеві у вихованні дитини.
У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про місце, час та дату розгляду справи, у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7, ч. 11 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про поважні причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзиву на позовну заяву до суду не надходило, тому суд вважає за можливе, згідно зі ст. 280 ЦПК України, розглянути позовні вимоги за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, взявши до уваги позицію представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_7 є позивач та відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, з актовим записом № 553 (арк.с.13). 
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи.
Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року по справі № 207/1763/23 суд визнав батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , актовий запис про народження № 553 від 11 липня 2019 року у Заводському районному у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану зі зміною прізвища дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_9 » на « ІНФОРМАЦІЯ_9 » (арк.с.14).

За адресою: АДРЕСА_1  мешкає без реєстрації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , з 2019 року по теперішній час, що підтверджується актом № 760 від 27.08.2025 року про проживання без реєстрації (арк.с.15).

Згідно довідки закладу дошкільної освіти ясла-садок № 50 "Перлина" Кам`янської міськради, виданої директором закладу 08.01.2026 року позивачеві, ОСОБА_10 , 2019 р.н., відвідує заклад з 2021 року по теперішній час, батько підтримує контакт із закладом, піклується про дитину, бере участь у заходах, святах та батьківських зборах, на протязі відвідування закладу дитиною мати дитини не відвідувала ні свята, ні батьківські збори закладу та групи (арк.с.46).

З 2021 року відповідач не цікавиться життям доньки, не піклується про здоров`я.  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебуває на обліку у лікаря - психіатра з діагнозом: Легка розумова відсталість з мінімальними порушеннями поведінки (F70.0), є особою з інвалідністю 2 групи безстроково з 30.06.2019 року, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії КНП КМР «Міська лікарня №9» (арк.с.44). Згідно витребуваної судом довідки даного медзакладу дійсно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 24.09.1997 року перебуває на обліку психіатра з діагнозом легка розумова відсталість та є особою з інвалідністю 2 групи безстроково з 30.06.2019 року, за медичною допомогою до лікаря нарколога не зверталась (арк.с.55).
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 16.01.2026 року встановлення факту самостійного виховання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом з батьком ОСОБА_1 є доцільним (арк.с.52-53).

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 7 СК України визначено, що суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. 

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У ч. 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із Сімейним кодексом України (ст. 164-165) та судовою практикою, позбавлення батьківських прав неможливе, якщо мати чи батько не виконують обов`язки через душевну хворобу, недоумство, інше тяжке захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших незалежних від них причин. Це крайній захід, що застосовується судом лише за вини батьків. 

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.
У ч.1 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частини 1-3 ст.157 СК України передбачають, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Стаття 160 СК України закріплює, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч.1 ст.180, ч.1 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. При цьому визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе врахування її інтересів.
Тобто факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22.
При цьому доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане із настанням обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
З огляду на той факт, що малолітня ОСОБА_7 постійно проживає з батьком (Позивачем), позивач одноосібно утримує дитину, відповідачка дитину матеріально не утримує, тому суд вважає доведеними обставини ухилення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків, яка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.
Тобто, з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачка систематично протягом тривалого часу ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання доньки, що свідчить про одноосібне виховання та утримання дитини батьком. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 дійшла висновку, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. 

Таким чином при розгляді даної справи в порядку позовного провадження знайшло своє підтвердження, що відповідачка систематично протягом тривалого часу ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення умов життя, навчання та виховання доньки, не дивлячись на наявність психічного захворювання, її не визнано в судовому порядку недієздатною або обмежено недієздатною, місце перебування її на даний час невідомо, таким чином відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, через що місце проживання дитини за існуючих обставин визначено разом із позивачем, що свідчить про фактично одноосібне виховання та утримання дитини батьком, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 164-167, 180-183 Сімейного кодексу України, ст. ст. 13, 81, 141, 142, 258-261, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  про визначення місця проживання та встановлення факту перебування малолітньої дитини на утриманні батька.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ( НОМЕР_2 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ( НОМЕР_2 ), його малолітньої доньки ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 26.03.2026.

Суддя Погребняк Т.Ю.