Номер провадження: 22-ц/813/1176/26 
Справа № 947/31820/23
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника ОСОБА_1 - адвоката Чумаченка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мироненко Станіслав Станіславович, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2025 року про продовження проведення судової експертизи, повний текст якої складено 02.10.2025 року та постановлену під головуванням судді Луняченка В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей з актового запису про батьківство, встановлення батьківства, стягнення аліментів, 

встановив:

04.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей з актового запису про батьківство, встановлення батьківства, стягнення аліментів.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2024 року у справі було призначено судову генетично-молекулярну експертизу. Однак остання не була проведена і матеріали справи повернулись до суду першої інстанції через нез`явлення для проведення експертизи відповідача ОСОБА_2 05.08.2025 та 21.08.2025, та у зв`язку з неприбуттям 21.08.2025 позивача ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2025 року було продовжено проведення у справі судової генетично-молекулярної експертизи (т.2, а.с.189-190).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Мироненко С.С. ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (т.2, а.с.202-207).
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Чумаченко С.О. просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.3, а.с.39-44).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участі позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Чумаченка С.О., та у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомленні про час та місце слухання справи (т.3, а.с.80,83). 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Продовжуючи проведення у справі судової генетично-молекулярної експертизи, яка призначена ухвалою суду від 17.10.2024 року, суд першої інстанції виходив із необхідності проведення такої експертизи (т.2, а.с.189-190).
Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28.05.2024 року у справі було призначено генетично-молекулярну експертизу та зупинено провадження у справі (т.2, а.с.24-25).
29.08.2024 року справу було повернуто до суду першої інстанції без виконання ухвали суду про проведення генетично-молекулярної експертизи та ухвалою суду від 25.09.24 року було поновлено провадження у справі (т.2, а.с.58-59).

17.10.2024 року ухвалою суду знов було призначено у справі судову генетично- молекулярну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі було зупиннено (т.2, а.с.74-76).
Постановою Одеського апеляційного суду від 13.02.2025 року ухвалу суду від 17.10.2024 року було залишено без змін (т.2, а.с.127-131).

27.08.2025 року справу було повернуо без виконання експертизи у зв`язку з неприбуттям учасників справи до експертного закладу для відбору біологічних зразків (т.2, а.с.169).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2025 року у справі було поновлено провадження (т.2, а.с.171).

Оскаржувано. ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2025 року було продовжено проведення у справі судової генетично-молекулярної експертизи (т.2, а.с.189-190).

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами не надані відповідні висновки експерта із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
За правилами ч. 2 цієї статті ЦПК України, у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
Продовження проведення судової експертизи положеннями ЦПК України не передбачено.

Колегія суддів зазначає, що суд має діяти у порядку, визначеному ЦПК України при призначені, зміні чи заміні експертизи, а не вигадувати самочинні підстави або формулювання.
Отже, постановляючи ухвалу про продовження проведення судової генетично-молекулярної експертизи, суд першої інстанції тим самим вийшов за межі, встановлені цивільно-процесуальним законодавством.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за змістом ст.ст. 2, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або порушених, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спосіб захисту має бути ефективним.
Постановляючи ухвалу про продовження проведення судової експертизи, та зупиняючи провадження у справі, провадження по якій було відкрито більш ніж два роки тому (т.1, а.с.26), суд першої інстанції тим самим порушив право учасників справи на розгляд справи у розумний строк (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) (далі – Конвенція).

Крім того, відповідач з об`єктивних причин (перебування на військовій службі) не мав можливості приймати участь в судовому засіданні 02.10.2025 року.
Представником ОСОБА_2 – адвокатом Мироненком С.С. було подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференці (т.2, а.с.184). 
За змістом ч.1 ст. 212 ЦПК України учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
У відповідності до ч.3 вищевказаної норми процесуального права суддя (суддя-доповідач) розглядає заяву учасника справи, його представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду без повідомлення учасників справи. За результатами розгляду заяви постановляється ухвала.

Проте, суд першої інстанції, у порушення ст. 212 ЦПК України, не розглянув клопотання представника відповідача, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, не постановив ухвали про відмову чи задоволення зазначеного клопотання, не під`єднав представника відповідача, з метою участі в судовому засіданні, не відклав розгляд справи та провів судове засідання без участі відповідача та його представника, та тим самим порушив право відповідача Кузнєцова І.О. на участь у судовому засіданні, гарантоване ст.6 Конвенції, яка зобов`язує суд надати кожній стороні реальну можливість бути почутою.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2025 року про продовження проведення судової експертизи – скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мироненко Станіслав Станіславович, задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2025 року про продовження проведення судової експертизи скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25.06.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева