Справа № 685/436/26
Провадження № 2/685/484/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е

01 червня 2026 року 	селище Теофіполь	

Теофіпольський районний суд Хмельницької області
в складі головуючої судді Бурлак Г.І.
з участю секретаря Ковальчука О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Теофіполь
справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:
позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 16.08.2025 року між ТОВ«Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №16.08.2025-100000474 (далі кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10000 грн, шляхом перерахунку на банківський рахунок відповідача (реквізити платіжної картки НОМЕР_1 ) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит у погоджений умовами договору строк (217 днів, дата повернення кредиту – 20.03.2026) та сплатити проценти за користування кредитом (процентна ставка «Стандарт» - 1% за один день, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом; процентна ставка «Економ» - 0,5% за один день, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»), комісію за надання кредиту у розмірі 9% від суми кредиту, що становить 900 грн, а також комісію за обслуговування кредиту у розмірі 900 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо сплати суми кредиту, відсотків та комісії не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 33200 грн, з яких: 10000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15500 грн – сума заборгованості за відсотками, 900 грн – комісія за видачу кредиту, 900 грн – додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 5000 грн – відсотки, нараховані за ст.625 ЦК України. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 33200 грн заборгованості за кредитним договором та 2662,40 грн судового збору.
Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з`явився, подав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.128 ЦПК України, в суд не з`явився, клопотань не подав, до суду повернувся поштовий конверт надісланий відповідачу із судовою повісткою, з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній».
Суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи. 
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
В судовому засіданні встановлено, що 16.08.2025 року між ТОВ«Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №16.08.2025-100000474 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн, шляхом перерахунку на банківський рахунок відповідача (реквізити платіжної картки НОМЕР_1 ) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит у погоджений умовами договору строк (217 днів, дата повернення кредиту – 20.03.2026) та сплатити проценти за користування кредитом (процентна ставка «Стандарт» - 1% за один день, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом; процентна ставка «Економ» - 0,5% за один день, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»), комісію за надання кредиту у розмірі 9% від суми кредиту, що становить 900 грн, а також комісію за обслуговування кредиту у розмірі 900 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Відповідач підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е983, а позивачем перераховано суму кредиту в розмірі 10000 грн. Вказане підтверджується змістом : пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки кредитного договору №16.08.2025-100000474 від16.08.2025 (кредитної лінії), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) №16.08.2025-100000474 від16.08.2025 (кредитної лінії), додатку до кредитного договору, які підписані одноразовим ідентифікатором Е983, який відправлений на номер телефону НОМЕР_2 , доказом перерахування коштів відповідно до кредитного договору є квитанція про зарахування коштів №834525200 від 16.08.2025, відповідно до якої 16.08.2025 на платіжну картку № НОМЕР_1 зараховано 10000 грн, призначення платежу: видача за договором кредиту №16.08.2025-100000474, а також договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр». Відповідно до Графіку платежів відповідач мав сплатити позивачу у період з 16.08.2025 по 20.03.2026 25676,93 грн, а саме: 10000 грн – тіло кредиту, 12976,93 грн – відсотки, 900 грн – комісію за видачу кредиту, 1800 грн – комісію за обслуговування. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження позовних вимог, позивачем відповідачу нарахована заборгованість за кредитним договором у розмірі 33200 грн, з яких: 10000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15500 грн – сума заборгованості за відсотками, 900 грн – комісія за видачу кредиту, 900 грн – додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 5000 грн – відсотки, нараховані за ст.625 ЦК України.
Суд розглядає позов і визначає розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону (постанова Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 156/268/21).
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на зазначене, враховуючи встановлені судом обставин справи та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду доказів того, що електронний платіжний засіб НОМЕР_1 на який перераховані 16.08.2025 кошти в сумі 10000 грн, та номер телефону НОМЕР_3 , за допомогою якого було підписано кредитний договір одноразовим ідентифікатором Е983, належить не йому, тому суд вважає, що у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором №16.08.2025-10000474 від16.08.2025, у розмірі грн, з яких: 10000 грн – тіло кредиту, 15500 грн – відсотки за користування кредитними коштами, тому позов в цій частині необхідно задовольнити.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення комісії у розмірі 2700 грн, з яких: 900 грн – комісії за видачу кредиту та 1800 грн – комісії за обслуговування, суд зазначає наступне: 
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
В розумінні ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» договір по відкриття кредитної лінії №16.08.2025-100000474 від16.08.2025 є споживчим кредитом.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. 
Ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає, що до загальних витрат за договором відносяться, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Надання кредиту – це обов`язок кредитодавця, передбачений ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст. 1054 ЦК України, чинне законодавство України не передбачає комісії за видачу кредиту, а умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо комісії за видачу кредиту є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». 
Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг, які включаються у поняття «комісія за видачу кредиту» «комісія за обслуговування» і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 9% від суми кредиту, що становить 900 грн, а також комісію за обслуговування кредиту у розмірі 900 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Вказане узгоджується із правовим висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі №204/224/21.
На підставі викладеного, суд вважає що вимоги позивача щодо стягнення 2700 грн заборгованості за комісією задоволенню не підлягають.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення відсотків, нарахованих за ст. 625 ЦК України у розмірі 5000 грн, то суд зазначає наступне:
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введений воєнний стан, тому в частині стягнення 5000 грн відсотків, нарахованих за ст. 625 ЦК України, необхідно відмовити.
На підставі п. 3 ч. 2 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат проводиться пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачу задоволено позов частково в розмірі 76,80 % позовних вимог, то судовий збір необхідно стягнути в розмірі 2044,72 грн (2662,40 грн х 76,80 %).
Керуючись ст. 526, 638, 1048, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», ст.12, 81, 89,263-265 ЦПК України, районний суд, 
ухвалив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_5 ) заборгованість за кредитним договором №16.08.2025-100000474 від16.08.2025 в сумі 25500 грн, з яких: 10000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 15500 грн – заборгованість за відсотками; а також 2044,72 грн судового збору.
В частині позовних вимог щодо стягнення 2700 грн комісії та 5000 грн відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча