ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 20 травня 2026 року 	Справа № 903/216/26	

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Франчук Н.Я., розглянувши справу
за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ратнівської селищної ради
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІОСТАНДАРТ»
відповідача-2: Комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради
відповідача-3: Державного підприємства «Волиньторф»
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 100221,33 грн

за участі представників-учасників справи:
від позивача: н/з;
від відповідача-1: Величко Т.Л., адвокат, ордер серії №АС1102611;
від відповідача-2: н/з;
від відповідача-3: н/з; 
від прокуратури: Рішко А.В., службове посвідчення №071761 від 01.03.2023.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.
Відводу складу суду не заявлено.
Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Суть спору: 05.03.2026 через систему «Електронний суд» керівник Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ратнівської селищної ради звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІОСТАНДАРТ», Комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради та Державного підприємства «Волиньторф» у якому просить суд:
- визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 12.05.2021, укладену між Комунальним некомерційним підприємством «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради та ДП «Волиньторф» до Договору поставки №60 від 16.02.2021;
- визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 01.10.2021, укладену між Комунальним некомерційним підприємством «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради та ДП «Волиньторф» до Договору поставки №60 від 16.02.2021;
- визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 05.01.2022, укладену між Комунальним некомерційним підприємством «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради та ДП «Волиньторф» до Договору поставки №60 від 16.02.2021;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІОСТАНДАРТ» на користь Ратнівської селищної ради Ковельського району кошти в сумі 100221,33 грн.
При обґрунтуванні позовних вимог вказує, що сторонами збільшено вартість товару (брикети торфові) за відсутності визначених законом умов, а саме додатковими угодами № 3 від 12.05.2021, № 5 від 01.10.2021, № 9 від 05.01.2022, укладені до Договору поставки №60 від 16.02.2021 з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України “Про публічні закупівлі” та ненаданням належних доказів на підтвердження коливання ціни товару в сторону збільшення, тому на підставі ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України просять визнати їх недійсними. Крім того, як наслідок недійсних правочинів, вважають грошові кошти в сумі 100221,33 грн такими, що були безпідставно одержані ДП «Волиньторф», підстава їх набуття відпала, а тому останнє зобов`язане їх повернути до бюджету у відповідності до приписів статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Ухвалою суду від 10.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 01.04.2026. Запропоновано відповідачам подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзиви на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзивів надіслати прокурору, позивачу, докази чого подати суду. Запропонувано прокурору, позивачу подати суду: відповідь на відзиви та наявні докази – в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзиви з додатками надіслати відповідачам, докази надіслання надати суду; відповідачам – заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзиви з доказами надіслання прокурору, позивачу.
26.03.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву у якому просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову повністю. Зокрема, зазначають, що з моменту оприлюднення існувала об`єктивна можливість для позивача довідатися про укладення оспорюваних угод. Перебіг позовної давності розпочався щодо додаткової угоди №3 від 12.05.2021 – не пізніше 13.05.2021; щодо додаткової угоди №5 від 01.10.2021 – не пізніше 02.10.2021; щодо додаткової угоди №9 від 05.01.2022 – не пізніше 06.01.2022. Відповідно строки позовної давності спливли: 13.05.2024; 02.10.2024; 06.01.2025. Позов подано 04.03.2026, тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності. Доказів поважності причин пропуску строку, а також підстав для його зупинення чи переривання, позивачем та прокурором не наведено. Позовні вимоги обґрунтовані виключно формальним посиланням на відсутність у матеріалах закупівлі документального підтвердження відсотка коливання ціни. Водночас позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про відсутність фактичного коливання ринкових цін у відповідний період. Матеріали справи не містять аналізу ринку, довідок уповноважених органів, експертних висновків, інших доказів, які б спростовували зміну цін. Таким чином, доводи позивача ґрунтуються на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів того, що ціна товару за оспорюваними угодами перевищувала ринкову. За відсутності доказів завищення ціни відсутні підстави вважати, що бюджету завдано шкоди. Заявлена до стягнення сума не підтверджена належними розрахунками. Її стягнення призвело б до безпідставного збагачення, що суперечить статті 1212 Цивільного кодексу України. Звернення прокурора з даним позовом фактично призводить до ситуації, коли наслідки можливих недоліків у діяльності одних суб`єктів публічного сектору покладаються на приватного суб`єкта господарювання. Такий підхід суперечить принципу належного врядування, відповідно до якого держава не може усувати наслідки власних управлінських рішень за рахунок приватної особи. Спірні правовідносини виникли до моменту набуття відповідачем права власності на майно в порядку приватизації єдиного майнового комплексу. Відповідач набув це майно на законних підставах, діючи добросовісно та покладаючись на правомірність дій держави. При цьому ТОВ «АГРОБІОСТАНДАРТ» набуло право власності на єдиний майновий комплекс у порядку приватизації. Оспорювані додаткові угоди укладені комунальним закладом охорони здоров`я, який не входив до складу приватизованого майнового комплексу та не є правонаступником відповідача. Зобов`язання за цими угодами не були передані відповідачу ні в передавальному акті, ні в інших документах приватизації. Даний відзив долучено до матеріалів справи.
30.03.2026 через систему «Електронний суд» від прокуратури надійшла відповідь на відзив на позовну заяву у якій просять суд відхилити заперечення відповідача 1, викладені у відзиві, з підстав їх необґрунтованості. Зокрема зазначають, що строк позовної давності щодо визнання недійсними додаткових угод від 12.05.2021, від 01.10.2021 та від 05.01.2022 до договору про закупівлю товару та стягнення 100 221,33 грн не пропущено. Оспорювані додаткові угоди укладені неправомірно, відповідно кошти отримані внаслідок їх укладення підлягають стягненню на користь Ратнівської селищної ради. ТОВ «АГРОБІОСТАНДАРТ» визначено відповідачем 1 у справі, як правонаступника усіх майнових прав та обов`язків ДП «Волиньторф». Дана відповідь на відзив долучена до матеріалів справи.
01.04.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшло клопотання у якому у зв`язку із надходженням 30.03.2026 відповіді на відзив від Ковельської окружної прокуратура Волинської області та необхідністю підготовки заперечення на відповідь на відзив просить відкласти судове засідання. Дане клопотання долучене до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 01.04.2026 повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 21.04.2026. 
06.04.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшло заперечення на відповідь на відзив прокурора у якому зазначають, що прокурор не довів наявності правових підстав для визнання оспорюваних додаткових угод недійсними, оскільки не спростував факту коливання ціни на ринку. Строк позовної давності пропущений. Прокурор не довів наявності збитків (шкоди) для бюджету, що є обов`язковим елементом для стягнення коштів. Відповідач-1 не є правонаступником зобов`язань за оспорюваними додатковими угодами. Дане заперечення долучено до матеріалів справи. 
21.04.2026 представники позивача, відповідача-2 та відповідача-3 не прибули у судове засідання, хоча належно були повідомлені про час та місце розгляду справи.
21.04.2026 представник відповідача-1 у судовому засіданні заявила усне клопотання про визнання явки представника позивача у наступне судове засідання обов`язковою.
21.04.2026 у судовому засіданні суд постановив на місці відмовити у задоволенні вищезазначеного клопотання, оскільки є необґрунтованою неможливість встановлення відповідних обставин без особистої участі представника позивача. У разі дійсної необхідності суд може при розгляді справи по суті визнати явку учасника справи обов`язковою, що на даний час є передчасним. Крім того, суд зазначає, що у даній справі інтереси позивача представляє прокуратура, яка наділена процесуальними правами зокрема щодо надання пояснень та підтримання позову.
21.04.2026 суд на виконання вимог ст. 195 ГПК України, враховуючи строки розгляду справи, ухвалив на місці продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів до 10.06.2026, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в межах цього строку на 20.05.2026.
Представники позивача та відповідача-2 та відповідача-3 20.05.2026 не прибули у судове засідання, хоча належно були повідомлені про час та місце розгляду справи.
Прокурор у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Представник відповідача-1 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у позові.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 ГПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989).
Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України"). 
З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача-2 та відповідача-3.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, 
установив:
14.03.2020 комунальним некомерційним підприємством «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради (далі – КНП «Ратнівська ЦРЛ») оприлюднено звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель UA-2020-12-31-001583 a, на закупівлю твердого палива (ДК 021:2015:09130000-3), зокрема, 750 т торфобрикетів з терміном поставки товарів до 31.12.2021 та очікуваною вартістю закупівлі 1 168020,00 грн.
За результатами проведеної процедури закупівлі КНП «Ратнівська ЦРЛ» з державним підприємством «Волиньторф» (далі – ДП «Волиньторф») 16.02.2021 укладено договір № 60 про закупівлю товару (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати (поставити) Покупцю товар – Брикети торфові (ДК 021:2015:09130000-3 – Тверде паливо) згідно специфікації, що додається до Договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, а Покупець – прийняти і оплатити такий товар. Кількість товару становить 750 тонн.
Ціна договору становить 1 158 540,00 грн з ПДВ, ціна товару за 1 тонни товару – 1 544,7 грн.
Строк дії Договору визначено до 31 грудня 2021 року (п. 10.1 Договору).
На момент підписання Договору сторонами відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі» погоджені всі істотні умови Договору, а саме предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором.
Пунктом 11.1 Договору визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.
У подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди, а саме додатковою угодою №1 від 22.02.2021 між сторонами погоджено, що за рахунок коштів місцевого бюджету фінансується договір в межах 806812,00 грн, додатковою угодою №2 від 30.04.2021 - 762 888,96 грн., додатковою угодою №4 від 18.06.2021 - 668 779,81 грн, додатковою угодою №6 від 06.12.2021- 905 779, 91 грн.
Прокурор зазначає, що з урахуванням укладення вищевказаних додаткових угод джерелом фінансування договору про поставку твердого палива є в значній мірі кошти місцевого бюджету. 
Крім того, доводить, що упродовж дії договору між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди, якими в тому числі збільшувалася ціна за тверде паливо. Підставою для укладення додаткових угод слугували накази ДП «Волиньторф» про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові, а також висновки Волинської торгово-промислової палати про результати цінового моніторингу.
Після укладення Договору від ДП «Волиньторф» на адресу КНП «Ратнівська ЦРЛ» надійшов проект додаткової угоди до Договору, згідно умов якої передбачено збільшення вартості 1 т торфобрикетів до 1640,72 грн (тобто на 6,2 % від визначеної Договором вартості). 
На підтвердження наявності передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», підстав для зміни вартості одиниці предмету закупівлі у бік її збільшення Постачальником надано висновок Волинської торгово промислової палати за результатами цінового моніторингу № В-327 від 10.03.2021 та наказ ДП «Волиньторф» від 25.02.2021 № 59 «Про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові». 
Відповідно до даного наказу ДП «Волиньторф» оптово-відпускна ціна на брикети торфові, що реалізуються торфозаводами державного підприємства «Волиньторф» бюджетним установам та іншим споживачам, становить 1338,00 грн.
На підставі вказаних документів КНП «Ратнівська ЦРЛ» та ДП «Волиньторф» 12.05.2021 укладено додаткову угоду № 3 до Договору, згідно умов якої вартість 1 тонни торфових брикетів збільшено до 1640,72 грн (ціна одиниці предмету закупівлі збільшилась на 6,2%).
У подальшому постачальником в період початку опалювального сезону ініційовано укладення додаткової угоди №5. Зокрема, на адресу КНП «Ратнівська ЦРЛ» від ДП «Волиньторф» надійшов проект додаткової угоди до Договору, згідно умов якої передбачено збільшення вартості 1 тонни торф`яних брикетів до 1760,72 грн (тобто на 13,9% від визначеної Договором вартості). 
На підтвердження наявності передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» підстав для зміни вартості одиниці предмету закупівлі у бік її збільшення постачальником надано висновок Волинської торгово промислової палати за результатами цінового моніторингу №В-1181 від 29.09.2021 та наказ ДП «Волиньторф» № 170 від 23.09.2021 «Про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові».
Відповідно до даного наказу ДП «Волиньторф» оптово-відпускна ціна на брикети торфові, що реалізуються торфозаводами державного підприємства «Волиньторф» бюджетним установам та іншим споживачам, становить 1560,00 грн.
На підставі вказаних документів КНП «Ратнівська ЦРЛ» та ДП «Волиньторф» 01.10.2021 укладено додаткову угоду № 5 до Договору, згідно умов якої вартість 1 тонни торфових брикетів збільшено до 1760,72 грн (ціна одиниці предмету закупівлі збільшилась на 7,3% у порівнянні з ціною визначеною додатковою угодою №3 та на 13,9% у порівнянні з ціною, визначеною Договором).
Додатковою угодою №8 від 31.12.2021 між сторонами погоджено продовження дії договору поставки №60 від 16.02.2021 на строк достатній для проведення процедури нової закупівлі на початку 2022 року на підставі ч. 6 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Крім цього, у подальшому постачальником ініційовано укладення додаткової угоди №9, якою також збільшено вартість однієї тонни брикетів торфових. Зокрема, на адресу КНП «Ратнівська ЦРЛ» від ДП «Волиньторф» надійшов проект додаткової угоди до Договору, згідно умов якої передбачено збільшення вартості 1 тонни торф`яних брикетів до 1935,03 грн (тобто на 25,3% від визначеної Договором вартості).
На підтвердження наявності передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» підстав для зміни вартості одиниці предмету закупівлі у бік її збільшення Постачальником надано висновок Волинської торгово промислової палати за результатами цінового моніторингу №В-1596 від 02.12.2021 та наказ ДП «Волиньторф» № 225 від 29.11.2021 «Про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові».
На підставі вказаних документів КНП «Ратнівська ЦРЛ» та ДП «Волиньторф» 05.01.2022 укладено додаткову угоду № 9 до Договору, згідно умов якої вартість 1 тонни торфових брикетів збільшено до 1935,03 грн (ціна одиниці предмету закупівлі збільшилась на 9,8% у порівнянні з ціною визначеною додатковою угодою №5, на 17,9 % у порівнянні з ціною, визначеною додатковою угодою №3 та на 25,3% у порівнянні з ціною, визначеною Договором).
Отже, на виконання договору № 60 16.02.2021 про закупівлю товару відповідачем поставлено Замовнику упродовж його дії 736,77 тонн брикетів торф`яних на загальну суму 1218324,73 грн.
Звертаючись до суду із позовом, прокурор доводить, що додаткові угоди №3 від 12.05.2021, №5 від 01.10.2021 та №9 від 05.01.2022 до договору №60 від 16.02.2021 укладені з порушенням порядку, який встановлено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме сторонами за відсутності визначених законом умов збільшено вартість одиниці предмету закупівлі, що призвело до безпідставного витрачання бюджетних коштів в сумі 100221,33 грн.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом № 922-VIII (Закон України «Про публічні закупівлі»). 
Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі», замовниками є органи державної влади (органи законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад.
Публічні закупівлі здійснюються із дотриманням принципів, визначених указаним вище Законом, зокрема, максимальної економії, ефективності та пропорційності (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі»)
Відповідно до частини першої статті 41 Закону «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 628 , статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до котрої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Статтею 203 Цивільного кодексу України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У абз. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про публічні закупівлі» не містить виключень з цього правила.
Водночас, Законом України «Про публічні закупівлі» чітко окреслено механізм зміни істотних умов договору, укладеного за результатами проведення публічної закупівлі. 
В силу вимог ч. 4 ст. 41 Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/ пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 23.11.2023 у справі №917/1009/22 системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема збільшення ціни за одиницю товару, є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; внесення змін не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/ внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що частина п`ята статті 41 Закону дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин, укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. 
Між тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни, яка є непрогнозованою, на ринку, що робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.
Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №915/346/18, від 12.02.2020 у справі №913/166/19, від 21.03.2019 у справі 7 №912/898/18, від 25.06.2019 у справі №913/308/18).
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 зазначив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом України «Про публічні закупівлі». З таким висновком також погодився Верховний Суд у постанові від 23.11.2023 у справі № 917/1009/22.
Суд звертає увагу, що при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник зобов`язаний: обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері; навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним; довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Отже, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.
Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону, а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%.
Зі змісту висновка Волинської торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу № В-327 від 10.03.2021 вбачається, що останній містить інформацію, згідно якої рівень цін за одиницю брикетів торфових станом на лютий 2021 року коливається від 1350 до 3300 грн за 1 тонну.
У матеріалах справи також наявний висновок Волинської торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу № В-1181 від 29.09.2021 з якого вбачається, що останній містить інформацію, згідно якої рівень цін за одиницю брикетів торфових станом на вересень 2021 року коливається від 1800 до 4100 грн за 1 тонну.
Крім того, зі змісту висновка Волинської торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу № В-1596 від 02.12.2021 вбачається, що останній містить інформацію, згідно якої рівень цін за одиницю брикетів торфових станом на листопад 2021 року коливається від 2800 до 5200 грн за 1 тонну.
Слід зазначити, що згідно приміток до вищезазначених висновків, останні видані в інформаційно консультативних цілях, а цінова інформація, вказана в них, є дійсною на дату складання, а відтак є документами довідково-інформаційного характеру, в яких не міститься жодної інформації про коливання та динаміки цін на брикети торфові на ринку.
Як вже зазначив суд вище, договір про закупівлю укладено 16.02.2021, а Додаткову угоду №3 12.05.2021, однак надані ДП «Волиньторф» документи, в тому числі і висновок Волинської торгово-промислової палати від 10.03.2021 № В-327, не містить інформації про середню вартість на ринку одиниці предмету закупівлі станом на дату укладення Договору та станом на дату ініціювання або укладення додаткової угоди № 3 до Договору, а також інформацію про коливання цін на торф`яні брикети впродовж вказаного періоду.
Аналіз висновку Волинської торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу від 10.03.2021 № В-327 свідчить, що він містить інформацію про середню вартість одиниці предмету закупівлі, яка склалась на ринку в лютому 2021 року, тоді як додаткова угода № 3 до Договору укладена 12.05.2021. 
Крім того, слід врахувати, що Додаткову угоду №5 укладено 01.10.2021, однак надані ДП «Волиньторф» документи, в тому числі і висновок Волинської торгово-промислової палати від 29.09.2021 № В-1188, не містять інформації про середню вартість на ринку одиниці предмету закупівлі станом на дату укладення Договору та станом на дату ініціювання або укладення додаткової угоди № 5 до Договору, а також інформацію про коливання цін на торф`яні брикети впродовж вказаного періоду.
Аналіз висновку Волинської торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу від 29.09.2021 № В-1188 свідчить, що він містить інформацію про середню вартість одиниці предмету закупівлі, яка склалась на ринку в вересні 2021 року, тоді як додаткова угода № 5 до Договору укладена 01.10.2021. 
Також суд враховує, що Додаткову угоду №9 укладено 05.01.2022, однак надані ДП «Волиньторф» документи, в тому числі і висновок Волинської торгово-промислової палати від 02.12.2021 № В-1596 не містять інформації про середню вартість на ринку одиниці предмету закупівлі станом на дату укладення Договору та станом на дату ініціювання або укладення додаткової угоди № 9 до Договору, а також інформацію про коливання цін на торф`яні брикети впродовж вказаного періоду. 
Аналіз висновку Волинської торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу від 02.12.2021 № В-1596 свідчить, що він містить інформацію про середню вартість одиниці предмету закупівлі, яка склалась на ринку в листопаді 2021 року, тоді як додаткова угода № 9 до Договору укладена 05.01.2022.
Отже, аналіз вищезазначених висновків Волинської торгово-промислової палати дає підстави стверджувати, що додаткові угоди №3, №5 та № 9 укладені за відсутності інформації, яка б підтверджувала коливання середніх цін на торфові брикети на ринку станом на дату укладення Договору та станом на дату ініціювання або укладення додаткових угод.
Між тим, Верховний Суд у постанові від 16.02.2023 по справі № 903/366/22 зазначає, що виключно коливання цін на ринку не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.
При цьому, судом встановлено, що накази ДП «Волиньторф» від 25.02.2021 за №59, №170 від 23.09.2021 та №225 від 29.11.2021 не відображають ринкових цін на товар, а є лише внутрішніми документами підприємства, які встановлюють оптово-відпускні ціни на брикети, вироблені підприємством, а відтак не можуть слугувати підставою внесення змін до правочину в розумінні вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Отже, вищенаведені накази ДП «Волиньторф» та висновки Волинської торгово-промислової палати не є належними документальними підтвердженнями ринкової вартості брикетів торфових на час проведення КНП «Ратнівська ЦРЛ» процедури закупівлі та укладення Договору із ДП «Волиньторф», а також на момент внесення змін до спірних правочинів, а саме додаткової угоди №3 від 12.05.2021, №5 від 01.10.2021 та додаткової угоди №9 від 05.01.2022.
На думку суду ДП «Волиньторф» не довів ані наявності коливання ціни товару на ринку, ані тих обставин, що стверджуване останнім коливання ціни брикетів торфових зробило для нього виконання договору, зокрема без укладення порюваних додаткових угод, вочевидь невигідним чи збитковим.
Враховуючи наведене, КНП «Ратнівська ЦРЛ» та ДП «Волиньторф» під час укладення додаткових угод № 3, №5 та №9 до Договору допущено порушення вимог, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», та підвищено вартість одиниці предмету закупівлі за відсутності законних для цього підстав, оскільки надані постачальником документи не підтверджують коливання на ринку цін на товар, який є предметом закупівлі.
Законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, а відтак виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство «Державний інформаційно аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.
Отже, довідки та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2023 року у справі №916/944/22.
Водночас, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №924/1240/18 зазначив, що надані постачальником довідки торгово-промислових палат не є належними доказами на підтвердження коливання ціни на пальне, оскільки, вказані документи лише констатують рівень загальних ринкових цін на пальне на певну дату та не доводять їх коливання.
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку, повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.
Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку, є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.
У документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.
Аналогічної правової позиції у тотожних правовідносинах дотримується Верховний Суд у постановах від 13.10.2020 у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 у справі №913/368/19, від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18 у подібних правовідносинах.
Верховний Суд у постановах від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 та від 23.11.2023 у справі № 917/1009/22 зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Між тим, як вже зазначив суд, таких доказів відповідачами надано не було, а виключно коливання цін на ринку не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.
Так, ст. 652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Враховуючи викладене, надані ДП «Волиньторф» документи (накази підприємства щодо встановлення оптово-відпускних цін та цінові довідки торгово-промислової палати) за своїм змістом та є виключно документами довідково-інформаційного характеру, а відтак не можуть слугувати належним доказом факту коливання ціни на брикети торфові, оскільки не містять відомостей щодо динаміки ціни на вказаний товар, в них відсутній аналіз вартості станом на дату укладення Договору та додаткових угод чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни брикетів торфових на ринку у звітному періоді, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Суд враховує, що тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі. Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. 
Отже, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі продажу чи поставки.
Між тим, КНП «Ратнівська ЦРЛ», яке мало беззаперечне право на отримання брикетів торфових по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів у ході розгляду клопотань ДП «Волиньторф» про збільшення ціни підписало додаткові угоди, внаслідок чого вартість поставленого товару збільшилась, а його обсяг за договором істотно зменшився, що призвело до повного нівелювання результатів публічних закупівель.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. 
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (п. 90), у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII , проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Аналогічні висновки сформульовані в постанові Великої Палати у справі №920/19/24.
Між тим, як вбачається із матеріалів справи, внаслідок укладення додаткової угоди №5 від 01.10.2021 сторони збільшили ціну на 17,9% від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору (1544,72 грн за 1 тонну до 1760,72 грн за 1 тонну).
Крім того, внаслідок укладення додаткової угоди №9 від 05.01.2022 сторони збільшили ціну на 25,3% від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору (з 1544,72 грн за 1 тонну до 1935,03 грн за 1 тонну).
Відтак, таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам громади, з порушенням норм Закону України «Про публічні закупівлі» та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами).
Отже, суд дійшов висновку, що додаткові угоди №3 12.05.2021, №5 від 01.10.2021 та №9 від 05.01.2022 до договору № 60 від 16.02.2021 підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 632, ст. 652 Цивільного кодексу України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки останніми безпідставно збільшено ціну за одиницю товару (за 1 тонну) та не доведено коливання ціни такого товару на ринку.
Згідно із частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Судом встановлено, що ДП «Волиньторф» за ціною первісно визначеною між сторонами в договорі від 16.02.2021 №60 (1544,72 грн за 1 тонну) поставило 350,4 т брикетів торфових, а КНП «Ратнівська ЦРЛ» сплатила при цьому 541 269,89 грн (видаткові накладні від 16.02.2021 №451, від 26.02.2021 №424, від 04.02.2021, від 26.02.2021 №571, від 25.02.2021 №376, від 25.02.2021 №453, від 26.02.2021 №531, від 26.02.2021 №593, від 04.03.2021 №691, від 09.03.2021 №706, від 22.03.2021 №889, від 18.03.2021 №855, від 06.04.2021 №1019, від 05.04.2021 №1065, від 07.05.2021 №1272, від 07.05.2021 №1215, від 07.05.2021 №1241).
Після укладення додаткової угоди №3 від 12.05.2021 ДП «Волиньторф» поставило КНП «Ратнівській ЦРЛ» 17,3 т брикетів торфових (за ціною 1640,72 грн за 1 тонну), при цьому КНП «Ратнівська ЦРЛ» сплатила ДП «Волиньторф» 28 384, 45 грн, що підтверджується видатковою накладною від 08.06.2021 № 1535. 
При цьому, вартість брикетів торфових, у разі поставки їх за цінами, що визначені первісним Договором закупівлі, становила б 26723,70 грн (17,3 т х1533,72 грн = 26723,70 грн).
Отже, сума надміру сплачених коштів за додатковою угодою №3 від 12.05.2021 становить 1660,75 грн (28 384,45-26 723,7=1660,75).
Крім того, після укладення додаткової угоди №5 від 01.10.2021 ДП «Волиньторф» поставило КНП «Ратнівській ЦРЛ» 261 т брикетів торфових (за ціною 1760,72 грн), при цьому КНП «Ратнівська ЦРЛ» сплатила ДП «Волиньторф» 459 547,92 грн. (видаткові накладні від 01.10.2021 №3739, від 07.10.2021 №3859, від 27.10.2021 №4161, від 06.12.2021 №4646, від 06.12.2021 №4416, від 06.12.2021 №4557, від 06.12.2021 №4314, від 11.12.2021 №4942, від 16.12.2021 №4820, від 15.12.2021 №4882, від 20.12.2021 №5069, від 29.12.2021 №5264, від 29.12.2021 №5193, від 29.12.2021 №5099, від 31.12.2021 №5293).
При цьому, вартість брикетів торфових, у разі поставки їх за цінами, що визначені первісним Договором закупівлі, становила б 403 171,92 грн (261 т х1544,72 грн = 403 171,92 грн).
Отже, сума надміру сплачених коштів за додатковою угодою №5 від 01.10.2021 становить 56376,00 грн ( 459547,92-403171,92 = 56376,00).
Також суд зазначає, що після укладення додаткової угоди №9 від 05.01.2022 ДП «Волиньторф» поставило КНП «Ратнівській ЦРЛ» 108,07 т брикетів торфових (за ціною 1935,03 грн), при цьому КНП «Ратнівська ЦРЛ» сплатила ДП «Волиньторф» 209 122,47 грн (видаткові накладні від 24.01.2022 №43, від 25.01.2022 №79, від 15.01.2022 №129, від 25.01.2022 №258, від 25.01.2022 №197, від 25.01.2022 №309, від 04.02.2022 №388).
При цьому, вартість брикетів торфових, у разі поставки їх за цінами, що визначені первісним Договором закупівлі, становила б 166937,89 грн (109,7 т х1544,72 грн= 166937,89 грн), а відтак сума надміру сплачених коштів за додатковою угодою №9 від 05.01.2022 становить 42184,58 грн ( 209122,47-166937,89=42184,58).
Отже, сума надміру сплачених коштів за додатковою угодою №9 від 05.01.2022 становить 42184,58 грн ( 209122,47-166937,89=42184,58).
За наведених обставин, загальна сума безпідставно отриманих ДП «Волиньторф» коштів згідно договору від 16.02.2021 №60, внаслідок безпідставного укладення додаткових угод №3, №5 та №9, якими неправомірно збільшено ціну за 1 тонну брикетів торфових становить 100221,33 грн (1660,75+56376,00+42184,58=100221,33), підстава їх набуття зазначених коштів відпала, а тому останнє зобов`язане їх повернути до бюджету, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
При цьому, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та ТОВ «Агробіостандарт» 06.11.2023 було укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф», за результатами електронного аукціону з умовами, який посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Голубенко Н.І. зареєстрований в реєстрі № 938.
05.12.2023 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях з ТОВ «Агробіостандарт» укладено акт приймання-передачі об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф», посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Холявка В.Я., зареєстрований в реєстрі за №395,396.
Розділом 3 договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф» за результатами електронного аукціону з Умовами від 06.11.2023 визначено, що покупець (ТОВ «Агробіостандарт»), який придбав об`єкт приватизації як єдиний майновий комплекс, є правонаступником усіх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків ДП «Волиньторф».
Частиною 1 статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що особи, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України.
Відповідно до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17 (п. 23), правонаступництво юридичної особи передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється.
Отже, ТОВ «Агробіостандарт» є правонаступником усіх майнових прав та обов`язків ДП «Волиньторф» крім права постійного користування земельною ділянкою, а тому підлягає до задоволення вимога прокуратури про стягнення із ТОВ «Агробіостандарт» на користь Ратнівської селищної ради 100221,33 грн.
Щодо доводів відповідача-1 про застосування наслідків спливу позовної давності за трьома оспорюваними додатковими угодами, оскільки об`єктивна можливість дізнатися про їх укладення виникла у 2021-2022 роках, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Згідно ст. 263 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Однак, відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно Постанови Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2)» на території України діяв карантин з 11.03.2020 по 01.07.2023.
Крім того, п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України вказує, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
Зазначена норма Цивільного кодексу не містить жодних застережень чи умов її застосування окрім безпосередньої дії воєнного чи надзвичайного стану. Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». Строк дії воєнного стану в Україні в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими Законами України «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні», востаннє – Законом України №4857-IX від 28.04.2026.
Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсними додаткових угод №3 12.05.2021, №5 від 01.10.2021 та №9 від 05.01.2022 до договору № 60 від 16.02.2021 вважається продовженим.
У постанові Верховного Суду від 07.11.2023 у справі № 910/5188/22. Зокрема, Верховний Суд, розглядаючи питання застосування строків позовної давності у період дії карантину зазначив наступне: «Разом з цим Верховний Суд наголошує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон набрав чинності 02.04.2020. У даному випадку варто звернути увагу на те, що з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні з 12.03.2020 запроваджений загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023.
Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), строки, визначені статтями 257 , 258 , 362 , 559 , 681 , 728 , 786 , 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто до 30.06.2023.
Окрім того, з 17.03.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії Починаючи з 30.01.2024 п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено у наступній редакції: У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 , затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX , перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
За таких обставин, враховуючи що оскільки з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби", згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.
Аналогічний правовий висновок про застосування п. 12 та п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено у постанові Верховного Суду від 28.03.2024 у справі № 903/877/20. Правові висновки з цих питань викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 906/871/21, від 19.06.2024 у справі № 931/9/23, від 25.09.2024 у справі № 206/2984/23, від 23.10. 2024 у справі № 922/5064/23, від 05.11.2024 у справі № 911/1929/23. 
Разом з тим з 04.09.2025 на підставі Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України строк перебігу позовної давності» поновлено. 
Однак, враховуючи, що спірні правовідносини виникли в період дії карантину на території України та в подальшому в умовах воєнного стану, то в даному випадку перебіг позовної давності розпочато саме з 04.09.2025. Таким чином прокурор звернувся з позовною заявою в межах позовної давності.
В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.
За змістом ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст. 129 ГПК України та те, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін по договору, з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІОСТАНДАРТ» (як правонаступника Державного підприємства «Волиньторф») слід стягнути 5324,80 грн судового збору та з Комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради 5324,80 грн судового збору.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
вирішив:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 12.05.2021, укладену між Комунальним некомерційним підприємством «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради та Державним підприємством «Волиньторф» до Договору поставки №60 від 16.02.2021.
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 01.10.2021, укладену між Комунальним некомерційним підприємством «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради та Державним підприємством «Волиньторф» до Договору поставки №60 від 16.02.2021. 
4. Визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 05.01.2022, укладену між Комунальним некомерційним підприємством «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради та Державним підприємством «Волиньторф» до Договору поставки №60 від 16.02.2021.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІОСТАНДАРТ» (48101, Тернопільська область, м. Теребовля, вул. Мазепи, 7, код ЄДРПОУ 43065223) на користь Ратнівської селищної ради (44101, Волинська обл., Ковельський р-н, селище міського типу Ратне, вул. Центральна, будинок 19, код ЄДРПОУ 04334695) кошти в сумі 100221,33 грн (сто тисяч двісті двадцять одну гривню 33 коп.).
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІОСТАНДАРТ» (48101, Тернопільська область, м. Теребовля, вул. Мазепи, 7, код ЄДРПОУ 43065223) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15 м. Луцьк, 43025, код ЄДРПОУ 02909915) 5324,80 грн (п`ять тисяч триста двадцять чотири гривні 80 коп.) витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
7. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради (44101, Волинська обл., Ковельський р-н, селище міського типу Ратне, вул. Європейська, будинок 64, код ЄДРПОУ 01982991) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15 м. Луцьк, 43025, код ЄДРПОУ 02909915) 5324,80 грн (п`ять тисяч триста двадцять чотири гривні 80 коп.) витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 25.05.2026

Суддя   А. С. Вороняк