ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/15202/25
Провадження № 22-ц/820/1337/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Костенка А.М.,
секретар Дубова М.В.,
 
за участю представника позивача адвоката Висоцької Х.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго»» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2026 року (суддя Козак О.В.) за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
в с т а н о в и в :
В травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Страхова компанія «Інго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.07.2024 року о 14:20 ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Jeep», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Народної Волі зі сторони вул. Горбанчука в напрямку до вул. Польової, у м. Хмельницькому, біля військового кладовища, яке розташовано за адресою вул. Народної Волі, 17/1, м. Хмельницького, під час зустрічного роз`їзду не дотрималась безпечного інтервалу, внаслідок чого створила небезпеку дорожнього руху та здійснила наїзд правою боковою частиною автомобіля «Jeep Patriot», д.н.з. НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_1 , яка в той момент йшла по проїзній частині вул. Народної Волі у зустрічному напрямку з подальшим притисканням її до лівої бокової частини автомобіля «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_2 , який в той момент був припаркований біля правого краю проїзної частини.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тілесні ушкодження.
За фактом даної ДТП було відкрито кримінальне провадження № 12024243000002353 від 20.07.2024 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 686/122/25 ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України (у зв`язку з примиренням винного з потерпілим), а кримінальне провадження закрито.
Тобто, вказаним вище судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення, порушила вимоги п.2.3 «б», 13.3 ПДР України, що знаходиться в прямому причинному зв`язку із виникненням ДТП та її наслідками - тілесними ушкодженнями потерпілої ОСОБА_1 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника транспортного засобу «Jeep», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «ІНГО» відповідно до полісу № 221995636. 
У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями вона перебувала на лікуванні, та продовжує його і дотепер.
Зокрема, в період 20.07.2024-20.09.2024 (всього 63 дні) вона перебувала на стаціонарному лікуванні у відділеннях травматології та медичної реабілітації КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради, що підтверджується доданою копією виписки № 6751 із медичної картки. В період такого лікування були проведенні, в тому числі такі медичні обстеження: 20.07.2024 - комп`ютерна томографія (підтверджується протоколом КТ). За такий період лікування витрати на її лікування становили 26 250,66 грн., що підтверджується доданими копіями платіжних документів та медичної документації.
В період 24.09.2024-22.10.2024 (всього 29 днів) вона перебувала на амбулаторному лікуванні у травматології КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради, що підтверджується доданими копіями виписок з медичної картки від 06.11.2024 року, від 04.11.2024 року, від 22.10.2024 року. За період такого лікування були проведені, в тому числі такі медичні обстеження: 27.09.2024 року - рентгенографія тазу (підтверджується відповідним висновком), 10.10.2024 року - вагінальне УЗД (підтверджується висновком лікаря та актом наданих послуг), 22.10.2024 - мамографічне УЗД (підтверджується висновком лікаря). За такий період лікування її витрати на лікування становили 3 046,30 грн., що підтверджується доданими копіями платіжних документів та медичної документації.
25 жовтня 2024 року нею на виконання призначення лікаря (відповідно до виписки з медичної картки № 6751 від 20.09.2024 року рекомендовано придбати ортопедичний матрац) було придбано ортопедичний матрац вартістю 18 200,00 грн., що підтверджується копією чеку № 466.
В подальшому вона продовжила лікування: 01.11.2024 року - консультація невролога (підтверджується висновком лікаря); 01.11.2024 року - МРТ кінцівок (вартістю 800,00 грн. - підтверджується копію чеку № 0000003085); 05.11.2024 року - консультація лікаря невролога (підтверджується копіями консультаційного висновку та рецепта); 17.12.2024 року - ультразвукове дослідження молочних залоз (підтверджується висновком лікаря).
Загальний розмір витрат, пов`язаних з її лікуванням становить 53 517,43 грн. (26 250,66 грн. (за період 20.07.2024- 20.09.2024) + 7 733,43 грн. (за період 24.09.2024-22.10.2024) + 800,00 грн. (за 01.11.2024) + 266,67 грн. (за 05.11.2024) + 266,67 грн. (за 17.12.2024 року) + 18 200,00 грн. (вартість придбання матрацу)).
Також позивач у позовній заяві зазначила, що як на момент ДТП, так і на сьогодні, вона є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується доданою копією витягу з реєстру платників єдиного податку № 9261 від 05.03.2024 року.
Внаслідок травм отриманих в результаті ДТП, вона тимчасово втратила працездатність на строк 94 дні. А саме: в період 20.07.2024-20.09.2024(відповідно до листка непрацездатності АЛБ № 455635 від 20.09.2024 року) та 21.09-22.10.2024 (відповідно до листка непрацездатності АЛБ № 469958 від 21.09.2024 року). 
Відповідно до податкової декларації за 2023 рік розмір її річного доходу становив 856 000,00 грн., тобто 71 333,33 грн. щомісячно. Натомість, відповідно до податкової декларації за 2024 рік її річний дохід становив 00,00 грн. Таким чином, не отримані нею доходи за період непрацездатності становлять: за липень 2024 року - 24 811,59 грн. (71 333,33 грн./23 (кількість робочих днів у місяці) х 8 (кількість робочих днів тимчасової непрацездатності)); за серпень 2024 року - 71 333,33 грн.; за вересень 2024 року - 71 333,33 грн.; за жовтень 2024 року - 49 623,19 грн. (71 333,33 грн./23 (кількість робочих днів у місяці) х 16 (кількість робочих днів тимчасової непрацездатності)), що в загальному становить 217 101,44 грн. 
Позивачка зазнала також моральної шкоди, виражної не лише у фізичних, але й душевних стражданнях. Вона є особою молодого, працездатного віку, однак подія 20.07.2024 року значно змінила її звичайний ритм життя. Вона не може нормально повноцінно пересуватися, відчуває постійний дискомфорт у зв`язку з тим, що відбулась деформації деяких частин її тіла, а також потребує допомоги у пересуванні. Тому вважає що відповідач повинен відшкодувати і таку шкоду.
Розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з страховика становить 13 530,94 грн. (270 618,87 грн. (загальний розмір шкоди заподіяної життю та здоров`ю) х 5%).
За фактом її зверненням Відповідачем було відкрито страхову справу № 7141203.
Після набрання законної сили ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 686/122/25 - вона 06.03.2025 року в межах такої страхової справи направила на адресу страховика нову заяву, до якої долучила, в тому числі копію судового рішення.
Однак, 14 березня 2025 року АТ «Страхова компанія «Інго» відмовило їй у здійснення страхового відшкодування. 
Посилаючись на зазначене, позивачка просила суд стягнути з АТ «Страхова компанія «Інго» на її користь витрати пов`язані з лікуванням в розмірі 53 517,43 грн.; шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 217 101,44 грн.; моральну шкоду в розмірі 13 530,94 грн., що в загальному розмірі становить 284 149,81 грн. та стягнути судові витрати на правничу допомогу, в розмірі 10000,00 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 272705,84 грн. страхового відшкодування, та 9597 грн. витрат на правничу допомогу, а разом 282302,84грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з АТ «Страхова компанія «Інго» 2726,99 грн. судового збору на користь держави. 
Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що шкода спричинена здоров`ю потерпілої настала внаслідок дії джерела підвищеної безпеки, тому АТ «Страхова компанія «Інго», яким було застраховано цивільно-правову відповідальність винної особи ОСОБА_2 , повинно сплатити позивачці в межах страхового ліміту, витрати на лікування потерпілої, розмір яких визначено виходячи із регламентної виплати, що становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розміру, встановленої законом на дату настання страхового випадку за кожний день лікування та становить 25846,98 грн., а також судом враховано до визначеного розміру, витрати понесені позивачкою на придбання за рекомендацією лікаря та підтверджені належними доказами, ортопедичного матрацу 18200 грн.
Задовольняючи вимогу про відшкодування позивачці страховиком майнової шкоди у вигляді втраченого доходу внаслідок утрати працездатності фізичної особи–підприємця, суд врахувавши колізію між приписами абз.1 та 3ч.1 ст.25 Закону № 1961 і ч.1 ст.1198 ЦК України, вирішив спір визначивши шкоду у вигляді втраченого доходу застосувавши приписи статті 1198 ЦК України в розмірі 217101,44 грн.
Суд дійшов висновку щодо спричинення в результаті ДТП позивачці моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування страховиком моральної шкоди, суд розрахував її 5% від страхової виплати в розмірі 13057,42 грн.
З урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, суд стягнув з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9597 грн.
В апеляційній скарзі АТ «Страхова компанія «Інго» посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно визначив розмір страхового відшкодування, керуючись положеннями ст. 1198 ЦК України, тоді як спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною.
При цьому позивач не підтвердила отримання будь-якого доходу у 2024 році до настання ДТП, за період з 01.01.2024 рік по 19.07.2024 рік. З огляду на те, що позивач отримала травму 20.07.2024 року, відповідно причиною неотримання доходу за 2024 рік була не травма отримана в ДТП 20.07.2024 року. За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визначення та стягнення страхового відшкодування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. 
Суд не надав належної оцінки доказам, які підтверджують дійсний розмір витрат на лікування, зокрема медико-економічному висновку лікаря-експерта Волобуєва О.Є. Зазначеним висновком встановлено, що лише 37 845,40 грн. витрат безпосередньо пов`язані з лікуванням та реабілітацією наслідків ДТП, тоді як інша частина заявлених сум в розмірі 3180,36 грн. не відноситься до витрат на лікування згідно ст. 24 Закону, так як заявлені витрати не є лікарськими засобами, не мають стосунку до лікування та реабілітації отриманих травм, частина витрат є косметичними товарами, продукти харчування, засоби гігієни, та не перебувають у причинному зв`язку з лікуванням отриманих травм. Позивач також не надав належних медичних документів, які б підтверджували необхідність придбання окремих товарів і препаратів. 
Суд першої інстанції визначив суму відшкодування витрат на лікування виходячи з мінімального розміру, встановленого ч. 2 ст. 24 Закону, хоча така норма застосовується лише за відсутності документів, що підтверджують фактичні витрати, або якщо підтверджений розмір є меншим за встановлений мінімум. У даній справі позивач надав документи на підтвердження витрат, а їх обґрунтований розмір був визначений експертним висновком у сумі 37 845,40 грн. тому підстав для застосування ч,2 ст. 24 Закону не було (адже документально підтверджений розмір не є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до ч.2 ст. 24 Закону).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується із доводами апеляційної скарги, зазначає, що апелянтом не наведено конкретних аргументів на підтвердження наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення. Зміст апеляційної скарги фактично відображає незгоду відповідача з ухваленим судовим рішенням, при цьому не містить аргументованих мотивів для підтвердження такої позиції. Натомість власних припущень чи сумнівів, на які посилається апелянт, не достатньо для скасування законного та обґрунтованого рішення суду. Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін. Здійснити розподіл судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.
В судове засідання представник апелянта не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника апелянта адвоката Кравченко Р.Ю. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату через його зайнятість в інших судових засіданнях, зокрема в Черкаському апеляційному суді. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява №11681/85, рішення від 7 липня 1989 року, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.
Відповідач АТ «Страхова компанія «Інго» бере участь у справі через свого представника адвоката Кравченко Р.Ю.
26 квітня 2026 року безпосередньо АТ «Страхова компанія «Інго» отримало судову повістку до електронного кабінету.
Оскільки причина неявки представника відповідача колегією суддів визнана не поважною, відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відкладення розгляду справи призведе до порушення строку розгляду апеляційної скарги, визначеного статтею 371 ЦПК України.
Представник позивачки адвокат Висоцька Х.О. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Судом встановлено, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.02.2025 року в справі №686/122/25 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження №12024243000002353 від 20 липня 2024 року - закрито.
Цивільний позов, заявлений прокурором в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Хмельницької міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування потерпілої в сумі 40042,58 грн. та витрат на комунальні послуги в сумі 3865,07 грн. залишено без розгляду.
Зазначеною ухвалою встановлено, що ОСОБА_2 20.07.2024 біля 14 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Jeep Patriot» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Народної Волі зі сторони вул. Горбанчука в напрямку до вул. Польової, у м. Хмельницькому, в порушення вимог п. 2.3. (б) Правил дорожнього руху затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), діючи недбало та необережно, не передбачила можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була та могла їх передбачити, проявила крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни в порушення вимог п. 13.3. Правил дорожнього руху, рухаючись біля військового кладовища, яке розташовано за адресою вул. Народної Волі, 17/1, м. Хмельницького, під час зустрічного роз`їзду не дотрималась безпечного інтервалу, внаслідок чого створила небезпеку дорожнього руху та здійснила наїзд правою боковою частиною автомобіля «Jeep Patriot» д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_1 , яка в той момент йшла по проїзній частині вул. Народної Волі у зустрічному напрямку з подальшим притисканням її до лівої бокової частини автомобіля «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_2 , який в той момент був припаркований біля правого краю проїзної частини.
Так, відповідно до висновку експерта № 686 встановлено, що потерпіла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
- закритих переломів обох лобкових і правої сідничної кісток тазу за своїм характером (як кожен із цих переломів окремо, так і всі вони в сукупності) відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я з відсутністю небезпеки для життя;
- підшкірні крововиливи задньої поверхні середньої третини правого плеча, задньої поверхні правого плечового суглобу, заднє-зовнішньої поверхні верхньої третини лівого плеча, задньої поверхні нижньої третини лівого плеча, зовнішньої поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, переднє-внутрішньої поверхні правого колінного суглобу за своїм характером (як кожне з цих тілесних ушкоджень окремо, так і всі вони в сукупності) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.
Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги підпункту «б» п. 2.3. та п. 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р.
Також, згідно вказаної ухвали обвинувачена ОСОБА_2 добровільно відшкодувала витрати на лікування потерпілої, тому цивільний позов, заявлений прокурором в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Хмельницької міської ради було залишено без розгляду. 
Позов прокурором подавався в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Хмельницької міської ради з метою відшкодування витрат медичного закладу на лікування потерпілої, а не витрат понесених останньою на своє лікування.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу «Jeep», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «ІНГО» відповідно до полісу № 221995636 (а.с.19).
Згідно виписки № 6751 із медичної картки стаціонарного хворого в період з 20.07.2024 по 20.09.2024 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділеннях травматології та медичної реабілітації КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради. З якої вбачається, що ОСОБА_1 було рекомендовано: нагляд сімейного лікаря, дотримання рекомендацій МДРК, продовжити реабілітацію амбулаторно, консультація психолога, ортопедичний матрас, медикаментозно: Флоуксетин 20мг. (а.с.21-22). 
В період з 21.09.2024 по 22.10.2024 ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у травматолога поліклініки КП "Хмельницький міський лікувально-діагностичний центр" Хмельницької міської ради, що підтверджується доданими копіями виписок з медичної картки від 06.11.2024 року, від 04.11.2024 року, від 22.10.2024 року, листками непрацездатності (а.с. 34-36, 51-52).
Всього тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 тривала з 20.09.2024р. по 22.10.2024 року включно.
Згідно Витягу №9261 з реєстру платників податків, ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт господарювання (ФОП) та з 01.02.2022р. перебуває на спрощеній системі оподаткування (а.с.50).
Відповідно до Декларації платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задекларовано за 2023р. дохід в сумі 856000грн., за 2024 рік - 0грн. (а.с.54-57, 59-61).
19 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шклярук Р.В. подав до АТ "Страхова компанія "ІНГО" заяву про здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП (а.с. 65-66).
06 березня 2025 року ОСОБА_1 додатково направила на адресу АТ "Страхова компанія "ІНГО" докази на підтвердження заподіяної шкоди (а.с. 69).
Згідно відповіді від 14.03.2025р. № 7141203 АТ "Страхова компанія "ІНГО" повідомило ОСОБА_1 , що оскільки шкоду їй було повністю відшкодовано Страхувальником - ОСОБА_2 , в АТ "Страхова компанія "ІНГО" не виникає обов`язку щодо виплати страхового відшкодування за полісом №221995636. Так як збитки в повному обсязі відшкодовані страхувальником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ніяких претензій до ОСОБА_2 немає, шкода їй повністю відшкодована (а.с.72-73).
Вказані обставини підтверджуються: висновком експерта № 686 від 13.12.2024р.; Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.02.2025 року в справі №686/122/25; полісом №221995636; випискою № 6751 із медичної картки стаціонарного хворого; протоколом МРТ від 20.07.2024р.; довідкою КП "Хмельницька міська лікарня"; копіями виписок з медичної картки від 06.11.2024 року, від 04.11.2024 року, від 22.10.2024 року, листками непрацездатності; копією медичної картки амбулаторного хворого; консультативним висновком від 05.11.2024р.; Витягом №9261 з реєстру платників податків; Деклараціями платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця за 2023, 2024р.; заявою від 19.08.2024р. представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ; заявою від 06.03.2025р. ОСОБА_1 , квитанціями АТ "Укрпошта"; лстом від 14.03.2025р. № 7141203 АТ "Страхова компанія "ІНГО".
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого, стаття 23 Закону України`Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»( далі Закон № 1961-IV).
Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (пункт 9.4 статті 9 Закону № 1961-IV).
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (абзац перший пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV).
Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)).
У справі що переглядається обсяг відповідальності страховика обмежений для шкоди, завданої страхувальником життю та здоров`ю потеплілої особи, страховою сумою, яка, як встановив суд першої інстанції за полісом №221995636 за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 320 000,00 грн. ( а.с.19).
Щодо відшкодування витрат пов`язаних внаслідок ДТП з лікуванням позивачки. 
В силу пункту 24.1 статті 24 Закону №1961-ІV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
За пунктом 24.2 статті 24 Закону №1961-ІVмінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.(п.24.3 статті 24 Закону №1961-ІV).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із положень частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода відшкодовується винною особою.
З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У разі настання страхового випадку, пов`язаного з ушкодженням здоров`я, страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому обґрунтовані витрати, пов`язані з його лікуванням і протезуванням. Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати лише з підстав, установлених договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 4 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц) та 20 лютого 2020 року (№753/15214/16-ц зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Преюдиційні обставини, що установлені вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, постановлено ухвалу або прийнято постанову суду, лише в питанні чи мали місце неправомірні дії та чи вчинені вони цією особою. Ці обставини доказуванню не підлягають. Усі інші обставини повинні бути доведені учасниками справи в загальному порядку.
Зібрані докази вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , внаслідок чого потерпіла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та проходила лікування. Внаслідок ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 понесла витрати на лікування.
Однак зважаючи на те, що на підтвердження витрат на лікування позивачкою надано суду квитанції та чеки на придбання медикаментів, при цьому не надано належних та допустимих доказів на підтвердження призначення їх лікарями та що саме ці медикаменти були використанні для її лікування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визначення витрат на лікування відповідно до пункту 24.2 статті 24 Закону №1961-ІV.
Разом з цим, придбання ортопедичного матрацу яке було здійненно позивачкою за рекомендацією лікаря та підтверджується копією чека про його вартість, відбулося після закінчення лікування, тому правильним є висновок суду про включення його вартості відповідно до копії чеку до витрат на лікування.
Судом правомірно відхилено як доказ по справі наданий відповідачем медико-економічний висновок, оскільки такий висновок не відповідає вимогам положень статті 102, частини 5 статті 106 ЦПК України.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_1 витрати на лікування в розмірі 44046,98 грн., а його відмова здійснити страхову виплату на користь позивачки є неправомірною.
Матеріали справи не містять достатніх і достовірних доказів про те, що водій ОСОБА_2 як винуватець дорожньо-транспортної пригоди відшкодувала потерпілій ОСОБА_1 майнову та моральну шкоду у повному обсязі.
Ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2025 року про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження (а.с. 17-18), в якій викладені твердження ОСОБА_1 про відшкодування ОСОБА_2 заподіяної нею шкоди, не створює преюдиційності цієї обставини та є обов`язковим для цивільного суду лише з питань чи мали місце дії, що призвели до настання страхового випадку, чи виникли вони з вини ОСОБА_2 як особи, відповідальність якої застрахована, внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Щодо розміру відшкодування шкоди, завданої позивачці як фізичній особі-підприємцю у зв`язку з тимчасовою втратою її працездатності.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (частина перша статті 22 Закону № 1961-IV.)
Розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців (частина перша статті 1198 ЦК України).
У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (абзаци перший і третій частини першої та частина друга статті 25 Закону № 1961-IV).
Наведені приписи ЦК України та Закону № 1961-IV по-різному регулюють порядок визначення доходу фізичної особи-підприємця, втраченого внаслідок тимчасової непрацездатності через каліцтво або інше ушкодження здоров`я. Різниця полягає у тому, що за ЦК України розмір втраченого доходу фізичної особи-підприємця треба визначати шляхом множення середньомісячного доходу за попередній до того, в якому було ушкоджене здоров`я, рік на кількість місяців, в яких такий дохід був відсутній через тимчасову непрацездатність. Натомість за Законом № 1961-IV неотримані доходи фізичної особи-підприємця за час втрати нею працездатності слід обчислювати як різницю між її сумарним доходом за попередній календарний рік і доходом, отриманим нею у тому календарному році, коли вона була тимчасово непрацездатною. 
Основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проєкт закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроєкт розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проєктом закону про внесення змін до ЦК України (частини перша та друга статті 4 ЦК України).
1 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, прийнятий 16 січня 2003 року, тоді як Закон № 1961-IV був прийнятий 1 липня 2004 року та набрав чинності 1 січня 2005 року. Припис частини першої статті 1198 ЦК України діє у незмінній редакції з часу набрання чинності цим кодексом. Так само незмінними залишаються приписи статті 25 Закон № 1961-IV.
Оскільки парламент прийняв спеціальний Закон № 1961-IV після ЦК України, то його приписи не мали би суперечити приписам зазначеного кодексу. Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього кодексу (аналогічний підхід зайняв Конституційний Суд України у рішенні від 13 березня 2012 року № 5-рп/2012 у справі про заборону розірвання договорів інвестування житлового будівництва (абзац сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини)).
Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78)).
Отже, визначаючи розмір неотриманого позивачкою як підприємцем доходу за час тимчасової втрати нею працездатності, слід застосовувати приписи статті 1198 ЦК України, а не абзацу третього частини першої та частини другої статті 25 Закону № 1961-IV. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного С від 29 червня 2022 року справа №477/874/19.
З огляду на зазначене суд першої інстанції врахувавши положення статті 1198 ЦК України, податкову декларацію за 2023 рік позивачки, кількість днів тимчасової непрацездатності, що підтверджено належними доказами, дійшов правильного висновку щодо визнання шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою непрацездатності в розмірі 217101,44 грн.
Отже, твердження апелянта щодо неправильності визначення судом першої інстанції розміру шкода, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим підлягають відхиленню.
Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції щодо відшкодування страховиком позивачці згідно зі статтею 26-1Закону №1961-IV моральної шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати у межах страхової суми за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілій, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, доводи АТ «Страхова компанія «Інго» про відсутність підстав для здійснення ним страхового відшкодування не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та чинних нормах закону.
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка заявляла про відшкодування витрат на правову допомогу понесених нею у суді апеляційної інстанції.
Судом встановлено, що на підставі договору про надання правничої допомоги від 28 квітня 2025 року, додатку №2 до договору про надання правничої допомоги №2 від 21 квітня 2026 року, Довідки про отримання гонорару в готівковій формі від 21 квітня 2026 року, детального опису виконаних робіт (наданих послуг адвокатом та ордеру на надання правничої допомоги серії ВХ № 1124440 від від 21 квівтня 2026 року адвокат Виська Х.О. надавала професійну правничу допомогу ОСОБА_1 в апеляційному суді під час перегляду рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2026 року у справі №686/15202/25.
Відповідно до п.7.3 Договору про надання правничої допомоги від 28 квітня 2025 року (далі - Договір) між Адвокатом Висоцькою Х.О. та ОСОБА_1 за надання правової допомоги в правовідносинах щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.07.2024 року зміни, доповнення до цього Договору можуть вноситися тільки у письмовому вигляді.
Користуючись вказаним вище пунктом Договору, з урахуванням того, що обсяг робіт (послуг), які необхідно надати Адвокатом Клієнту значно перевищує той, що був узгоджений на момент укладання Договору, виникла необхідність у внесенні змін до абз.3 Додатку 1. Зокрема, Сторони дійшли згоди викласти абз.З Додатку 1 у наступній редакції:
«на етапі провадження в суді апеляційної інстанції, Клієнт бере на себе зобов`язання по виплаті Адвокату гонорару та додаткових витрат наступним чином: оплату гонорару здійснити авансовим платежем протягом б-ти днів з моменту подання апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу до суду у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень в готівковому чи безготівковому (на вказані нижче реквізити) вигляді; оплату додаткових витрат здійснити протягом 5-ти днів з моменту складання Адвокатом Детального розрахунку понесених витрат в розмір вказаному в такому Детальному розрахунку в готівковому чи безготівкову вигляді».
Згідно детального опису виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом Висоцькою Х.О. зазначено детальний опис робіт, які були виконані в рамках розгляду судової справи, а саме: опрацювання змісту апеляційної скарги - 2 год.; підготовка, подання до суду та надсилання іншим учасникам справи відзиву на апеляційну скаргу з додатками - 8 год.; підготовка, подання до суду та надсилання іншим учасникам справи клопотання про доручення додаткових доказів щодо понесення судових витрат від 01.06.2026 року - 2 год.; підготовка до судового розгляду, призначеного на 11:30 04.06.2026 року, та участь у ньому – 6 год. загальною вартістю 5000,00 грн.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
З огляду на зазначене, зважаючи на складність справи, застосування норм права при підготовці відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що розмір правничої допомоги, заявленої ОСОБА_1 до відшкодування в сумі 5000 грн. відповідає об`єму фактично наданої адвокатом клієнту правової допомоги.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2026 року залишити без змін.
Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 червня 2026 року.

Судді             Т.О. Янчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко